КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД

Справа № 757/32876/23-ц                                                                     Головуючий у суді І інстанції Бусик О.Л.
Провадження № 22-ц/824/907/2024                                                        Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
08 травня 2024 року                                                  м. Київ 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Голуб С.А.,
суддів: Слюсар Т.А., Таргоній Д.О.,
за участю секретаря судового засідання - Гаврилко Д.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 08 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, третя особа - ОСОБА_2 , про визнання незаконною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,
 
в с т а н о в и в:
 
У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Печерської районної в місті Києві державної адміністрації (далі - Печерська РДА), третя особа - ОСОБА_2 , про визнання незаконною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.
Позов обґрунтував тим, що він та ОСОБА_2 є батьками двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
З січня 2020 року діти постійно проживають разом з ним та перебувають на його утриманні, натомість ОСОБА_2 перестала проживати разом з ним та дітьми, а також виконувати свої батьківські обов`язки, тобто фактично самоусунулась від забезпечення та догляду за дітьми.
01 вересня 2020 року відбулося засідання комісії з питань захисту дітей Печерської РДА, на якому розглядалося питання участі ОСОБА_2 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за результатами якого органом опіки та піклування Печерської РДА було прийнято розпорядження від 04 вересня 2020 року № 444, яким визначено участь ОСОБА_2 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_3 .
Він неодноразово повідомляв відповідача про те, що  ОСОБА_2 умисно та безпричинно не виконує зазначене розпорядження, що є підставою для притягнення її до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною п`ятою статті 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП). Зокрема, в заяві від 12 червня 2023 року повідомив Печерську РДА про невиконання 12 червня 2023 року ОСОБА_2 вищевказаного розпорядження, однак відповідач не вчинив жодних дій з оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, не склав відносно ОСОБА_2 протоколи про адміністративне правопорушення та не направив їх до суду.
З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 просив:
- визнати незаконною бездіяльність Печерської РДА, як органу опіки та піклування, щодо не складання протоколів про адміністративне правопорушення за частиною п`ятою статті 184 КУпАП відносно ОСОБА_2 на підставі його заяви від 12 червня 2023 року про невиконання ОСОБА_2 12 червня 2023 року розпорядження Печерської РДА від 04 вересня 2020 року № 444 «Про визначення участі матері у вихованні дитини» та не сформування протоколів та інших матеріалів, що стосуються адміністративного правопорушення в окрему справу і не надіслання справи про адміністративне правопорушення разом із супровідним листом не пізніше ніж через три робочі дні з дати складення протоколу до суду за місцем вчинення адміністративного правопорушення;
- зобов`язати Печерську РДА скласти протоколи про адміністративне правопорушення за частиною п`ятою статті 184 КУпАП відносно ОСОБА_2 на підставі його заяви від 12 червня 2023 року про невиконання ОСОБА_2 12 червня 2023 року розпорядження Печерської РДА від 04 вересня 2020 року № 444 «Про визначення участі матері у вихованні дитини», сформувати протоколи та інші матеріали, що стосуються адміністративного правопорушення в окрему справу і надіслати справу про адміністративне правопорушення разом із супровідним листом до суду за місцем вчинення адміністративного правопорушення.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 08 листопада 2023 року провадження у справі закрито. Роз`яснено позивачу право на звернення з позовом у порядку адміністративного судочинства.
Постановляючи зазначену ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені позовні вимоги про визнання незаконною бездіяльності органу опіки та піклування щодо не складання протоколу про адміністративне правопорушення та зобов`язання вчинити дії щодо складання такого протоколу стосуються здійснення суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, тому цей спір не може бути розглянутий за правилами цивільного судочинства, а підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Аргументи апеляційної скарги зводяться до того, що справи про визнання незаконною бездіяльності органу опіки та піклування, який згідно статті 255 КУпАП зобов`язаний складати протоколи про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною п`ятоюстатті 184 КУпАП, мають бути предметом розгляду у судах загальної юрисдикції, оскільки вони виникають із правовідносин, що регулюються статтями 141, 155, 157, 158 СК України і є приватноправовими.
Суд першої інстанції не врахував, що поданий позов стосуються виключно сімейних правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем Печерською РДА, а також третьою особою ОСОБА_2 щодо ухилення останньої від виконання батьківських обов`язків, що у свою чергу є підставою для покладення на неї відповідальності, встановленої законом.
У спірних правовідносинах відповідач не здійснює по відношенню до позивача владно-управлінських функцій, а є лише органом, який здійснює підготовку протоколу про адміністративне правопорушення та передачу його матеріалів до суду, що не пов`язано з публічно-правовою діяльністю, оскільки органи опіки та піклування не наділені повноваженнями притягати до відповідальності, натомість справи про адміністративні правопорушення вони зобов`язані передати для розгляду до суду загальної юрисдикції, а не адміністративного суду.
Отже, виходячи із викладених обставин справи, на переконання позивача, спір у цій справі не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів місцевого самоврядування, а стосується захисту його приватних інтересів у сфері сімейних відносин та підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.
В порядку, визначеному статтею 360 ЦПК України, до суду апеляційної інстанції відзиви на апеляційну скаргу не надходили.
У судовому засіданні позивач підтримав апеляційну скаргу та доводи, викладені в ній, просив скасувати оскаржувану ухвалу про закриття провадження у справі та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідач та третя особа у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки до апеляційного суду не повідомили, тому колегія суддів дійшла висновку, що їх неявка відповідно до вимог частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення позивача в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У справі, яка переглядається, ОСОБА_1 пред`явив позовні вимоги до Печерської РДА, третя особа - ОСОБА_2 , відповідно до яких просив визнати незаконною бездіяльність відповідача, як органу опіки та піклування, щодо не складання протоколів про адміністративне правопорушення за частиною п`ятою статті 184 КУпАП відносно ОСОБА_2 на підставі його заяви від 12 червня 2023 року про невиконання нею 12 червня 2023 року розпорядження Печерської РДА від 04 вересня 2020 року № 444 «Про визначення участі матері у вихованні дитини» та зобов`язати Печерську РДА скласти такі протоколи, сформувавши їх та інші матеріали, що стосуються адміністративного правопорушення в окрему справу і надіслати справу про адміністративне правопорушення разом із супровідним листом до суду за місцем вчинення адміністративного правопорушення.
Суд першої інстанції закрив провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, оскільки вважав, що між сторонами виник спір, який не може бути розглянутий за правилами цивільного судочинства, а підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є частиною національного законодавства, кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.
Суд повинен перевірити належність справи до його юрисдикції (предметної та суб`єктної) та підсудності (територіальної юрисдикції).
Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення у зв`язку із виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.
Підстави для закриття провадження у справі є вичерпними та визначені у статті 255 ЦПК України.
Згідно із пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Частиною другою статті 77 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що спори про поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, вирішуються в судовому порядку.
У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Згідно зі статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.
Відповідно до частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.
Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин в їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.
Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.
За загальним правилом в порядку цивільного судочинства загальні суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).
Тобто в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункти 1, 7 частини першої статті 4 КАС України).
Публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані суб`єкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.
Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.
Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Пунктом 9 частини п`ятої статті 160 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень в позовній заяві зазначаються обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача.
Згідно з частиною першою статті 255 КУпАП у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218-221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи органів опіки та піклування (частини п`ята і шоста статті 184, стаття 188-50).
За змістом статті 221 КУпАП судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема частиною п`ятою статті 184 цього Кодексу, а також справи про адміністративні правопорушення, вчинені особами віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років.
В пункті 1 Інструкції з оформлення посадовими особами органів опіки та піклування матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої наказом Міністерства соціальної політики України від 06 серпня 2019 року № 1201, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 серпня 2019 року за № 976/33947 (далі - Інструкція № 1201), вказано, що ця Інструкція визначає процедуру складання уповноваженими посадовими особами районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах, сільських, селищних рад, у тому числі об`єднаних територіальних громад (далі - орган опіки та піклування) протоколів про адміністративні правопорушення відповідно до частин п`ятої, шостої статті 184, статті 188-50 КУпАП (далі - протокол), оформлення інших матеріалів про адміністративні правопорушення та надсилання протоколів і матеріалів до районних, районних у місті, міських, міськрайонних судів.
Відповідно до пункту 2 Інструкції № 1201 протоколи складають посадові особи із числа працівників служби у справах дітей і посадові особи органу опіки та піклування, яким згідно з рішенням відповідного органу опіки та піклування надано повноваження на їх складання (далі - уповноважена посадова особа).
Уповноважена посадова особа складає протокол у разі невиконання рішення органу опіки та піклування щодо визначення способів участі у вихованні дитини та спілкування з нею того з батьків, хто проживає окремо від дитини, у тому числі вчинене повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення (абзац перший пункту 3 Інструкції № 1201).
Пунктами 12, 13 Інструкції № 1201 передбачено, що протокол та інші матеріали, що стосуються адміністративного правопорушення, уповноважена посадова особа формує в окрему справу. Справа про адміністративне правопорушення разом із супровідним листом не пізніше ніж через три робочі дні з дати складення протоколу надсилається до відповідного суду за місцем вчинення адміністративного правопорушення. У супровідному листі висловлюється клопотання про направлення до відповідного органу опіки та піклування копії судового рішення за результатами розгляду справи.
Відповідно до частини першої статті 286 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про закриття провадження в цій справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, так як спірні правовідносини, які виникли між сторонами, пов`язані із здійсненням відповідачем владних управлінських функцій, тому мають публічно-правовий характер та не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.
Аналогічний висновок мітиться у постанові Верховного Суду від 08 квітня 2024 року у справі № 757/27509/23-ц (провадження № 61-17974св23) за позовом  ОСОБА_1 до Печерської РДА, третя особа - ОСОБА_2 , про визнання незаконною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року у справі 755/10947/17 (провадження № 14-435цс18) наголосила на тому, що суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду.
Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (Воловік проти України, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).
Європейський суд з прав людининеодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W. проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36).
Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.
Доводи апеляційної скарги про те, що підготовка органом опіки та піклування протоколу про адміністративне правопорушення та передача його матеріалів до суду не є публічно-правовою діяльністю, визнаються колегією суддів необґрунтованими і такими, що суперечать вищенаведеним положенням частини першої статті 255 КУпАП, а також Інструкції № 1201, якими визначено повноваження на складання протоколів про адміністративні правопорушення відповідно до частини п`ятої статті 184 КУпАП наділені саме уповноваженими посадовими особами, яким згідно з рішенням відповідного органу опіки та піклування надано такі повноваження.
При цьому аргументи позивача про те, що дії органу опіки та піклування Печерської РДА, її працівників і посадових осіб щодо визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, спрямовані на реалізацію приписів сімейного законодавства та впливають, насамперед, на особисті немайнові права батьків дитини, не заслуговують на увагу, оскільки в цій справі позивач не оскаржував зазначених дій органу опіки та піклування, а також не посилався на незаконність його рішень, зокрема розпорядження від 04 вересня 2020 року № 444, яким визначено участь ОСОБА_2 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_3 , а обґрунтовував заявлені позовні вимоги тим, що відповідач не вчинив жодних дій з оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення.
Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильність висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що суд порушив норми процесуального права щодо визначення судової юрисдикції цієї справи.
З огляду на характер спірних правовідносин та встановлені судом першої інстанції обставини справи, посилання позивача в апеляційній скарзі на правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 496/4271/16, є безпідставним, оскільки висновки місцевого суду не суперечать, а навпаки узгоджуються з висновками, викладеними у зазначеній постанові.
Порушень норм матеріального та процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до вимог статті 379 ЦПК України, апеляційним переглядом не встановлено, ухвала про закриття провадження у справі відповідає встановленим судом обставинами справи.
За таких обставинколегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, ухвала суду першої інстанції про закриття провадження у справі постановлена відповідно до вимог матеріального та процесуального законодавства і обґрунтовані підстави для її скасування відсутні.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
У такому разі розподіл судових витрат у вигляді сплаченого позивачем судового збору за подання апеляційної скарги не проводиться згідно зі статтями 141, 382 ЦПК України.
На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 367 - 369, 372, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 08 листопада 2023 року у даній справі залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 10 травня 2024 року.
 
Головуючий                                                                         С.А. Голуб

Судді:                                                                                   Т.А. Слюсар

Д.О. Таргоній