ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/9285/21  Номер провадження 22-ц/814/1933/24	Головуючий у 1-й інстанції Сініцин Е. М.  Доповідач ап. інст. Триголов В. М.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2024 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючий суддя: Триголов В.М.
Судді: Дорош А.І., Лобов О.А.
Секретар: Кириченко В.В.
Розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 31 січня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Полтавської міської ради , Управління майном комунальної власності міста , про відшкодування моральної шкоди, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулась з позовом до відповідачів - Виконавчого комітету Полтавської міської ради, Управління майном комунальної власності міста, про відшкодування моральної шкоди.
Позов мотивовано тим , що ОСОБА_1 написала заяву від 15.03.2021 року на ім`я голови виконавчого комітету про поновлення її на квартирній черзі після її відмови від вже наданої квартири, яку отримала з масою санітарно-технічних порушень, що потягло ушкодження здоров`я її та членів її сім`ї. 
Проте 09.08.2021 позивач отримала Відповідь за підписом ОСОБА_2 , де запропоновано стати в чергу, а в розгляді на ВК її питання знову відмовили. 08 вересня 2021 року ОСОБА_1 поскаржилась до Голови міської Ради на дії Н.Курнакової, але відповіді так і не отримала. 
Позивач зазначає , що виконавчий комітет не розглядає її багаторазові звернення про поновлення її на квартирній черзі , та надає недостовірну інформацію в офіційних документах, що вбачається з відповіді Виконкому від 18.02.2021 року, де вказано, що вона - ОСОБА_1 взята на облік 08.07.1992 року до пільгового списку одиноких матерів, а в дійсності - вона отримала 23.07.1982 року малосімейку без зняття з черги. Вона стояла на двох чергах - на загальній, і як одинока матір. Квартиру отримала за Рішенням Виконавчого Комітету №164 від 11.05.1994 році. Будинок в дійсності 10 поверховий, а не 9 поверховий як зазначено в відповіді, тому вважає, що в відповіді міститься недостовірна інформація, що принижує її честь та гідність. 
Вищезазначені дії відповідача призводять до витрати позивачем часу для відновлення її порушеного права, окрім того обставини що склалися негативно впливають на її здоров`я. 
У зв`язку із викладеним ОСОБА_1 просить стягнути одноразову виплату у розмірі 1 500 000,00 гривень на відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з протиправними діями, з кожного з відповідачів по 750 000,00 гривень на її користь.
Рішенням Октябрського районного суду міста Полтави від 31 січня 2024 року в позові ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Полтавської міської ради, Управління майном комунальної власності міста, про відшкодування моральної шкоди - відмовлено.
Позивач звернулась до суду із апеляційною скаргою на вищезазначене рішення. Скарга мотивована тим, що судом першої інстанції під час розгляду справи допущено чисельні порушення норм процесуального права. 
Апелянт вказує, що суддя під час розгляду справи виявляв прихильність до сторони відповідачів. Суд відмовляв ОСОБА_1 у задоволенні відводів заявлених судді, окрім того у судовому засіданні відмовив у запитаннях які остання мала на меті поставити представникам відповідачів, чим порушив принцип всебічності та об`єктивності розгляду справи.
Також скаржник вказує, що суддя суду першої інстанції під час розгляду справи виявив упереджене ставлення до позивача та не дослідив докази по справі у повній мірі , у зв`язку із чим прийшов до хибного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
ОСОБА_1 просить скасувати рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 31 січня 2024 року та дослідивши надані позивачем докази, ухвалити нове задовольнивши її вимоги.
Судовим розглядом встановлено, що спір про невідповідність стану квартири технічним чи санітарним нормам між сторонами триває з 1994 року, тобто з моменту отримання позивачем квартири. З того часу були проведені ряд дій по обстеженню комісіями технічного стану та відповідність санітарним нормам квартири та надані декілька Рішень з приводу відмови позивачки від квартири, поновлені її на пільговій черзі та наданні іншого житла.
Вказані обставини підтверджено Листами (т.1 а.с.54-56, 60, 142-143, 147, 151-170), Актами обстеження квартири (т.1 а.с.57-59, 61-63), Рішення виконкому (т.1 а.с.139-140,144, 148), Додатком (т.1 а.с.141), Протоколами засідання громадської комісії від 23.02.2016 року №Пр/01-05/04-01 та від 13.06.2017 року №Пр/01-05/04-06 (т.1 а.с.144-146, 149-150) та іншими.
Крім того, спір між сторонами був предметом розгляду в судах, що підтверджено Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 13.05.2010 року у справі №2а-1003/10/1670, де встановлено, що квартира позивачки АДРЕСА_1 була визнана придатною для проживання і такою, що відповідає всім санітарним та технічним нормам (т.1 а.с.195-196), Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 12.10.2010 року у справі №2-а-1003/10/1670 (т.1 а.с.197), Постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 23.09.2011 року у адміністративній справі №2а-3721/11, відмовлено прокурору м. Полтави про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Полтавської міської ради № 379 від 14.11.2008 року (т.1 а.с.198-200), Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 16.02.2012 року у справі № 1622/2а-3721/11 (т.1 а.с.201).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності та необґрунтованості заявлених позовних вимог.
Так, статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
За змістом ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
В силу ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Отже, за змістом наведених норм права в деліктних правовідносинах юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення. До його елементів належать протиправна поведінка завдавача шкоди, настання шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою завдавача шкоди, вина останнього.
При цьому на потерпілого (позивача) покладається обов`язок довести факт неправомірної поведінки відповідача, заподіяння ним шкоди та її розмір, а також причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою завдавача шкоди та негативними наслідками. У свою чергу, відповідач має довести відсутність своєї вини у спричиненні шкоди потерпілому (позивачу).
У випадку завдання громадянинові шкоди внаслідок незаконних рішень, дій або бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб шкода відшкодовується у повному обсязі незалежно від вини цих органів та осіб.
Право на відшкодування моральної шкоди виникає у особи, у тому числі внаслідок неправомірних дій щодо неї або членів її сім`ї, якщо це призвело до фізичних і душевних страждань потерпілого.
У разі вирішення спору судом розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються моральні втрати особи, що призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Також враховуються обставини, що призвели до погіршення або позбавлення можливості реалізації особою своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Моральна шкода відшкодовується потерпілому (позивачеві) одноразовим платежем. Якщо договором або законом не передбачене багаторазове відшкодування моральної шкоди у спірних правовідносинах, то позови про таке відшкодування не підлягають задоволенню.
Такі правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 25.03.2020 року (справа № 641/8857/17).
Встановлено, що за зверненнями ОСОБА_1 до виконавчого комітету Полтавської міської ради та прокурори м. Полтави, неодноразово приймалися Рішення та було відмовлено в відмові та заміні квартири АДРЕСА_2 , оскільки жиле приміщення знаходиться в задовільному стані, що підтверджено висновками комісії та результатами дослідження Полтавської міської СЕС від 25.10.2012 року. 
Вказані Рішення виконкому Полтавської міської ради не визнавались протиправними та не скасовувались. 
Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 13.05.2010 року у справі № 2а-1003/10/1670, квартира позивачки АДРЕСА_1 була визнана придатною для проживання і такою, що відповідає всім санітарним та технічним нормам. Такого ж висновку дійшов і Октябрський районний суд м. Полтави в постанові від 23.09.2011 року у адміністративній справі № 2а-3721/11, якою відмовлено прокурору м. Полтави про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Полтавської міської ради № 379 від 14.11.2008 року. 
Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 16.02.2012 року у справі № 1622/2а-3721/11, Постанова Октябрського районного суду м. Полтави залишена без змін. 
У відповідності до змісту вищезазначених судових рішень встановлені обставини, що актами відповідних комісійних обстежень від 18.04.2000, 29.06.2005, 06.02.2007, 02.10.2007 року, порушень санітарних та технічних норм у квартирі АДРЕСА_2 - не виявлено. 
Отже, ОСОБА_1 реалізувала своє законне право на відшкодування моральної шкоди подавши відповідний позов, проте не долучила до нього доказів на підтвердження дійсності моральних витрат , що призвели до порушення її нормальних життєвих зв`язків та вплинули на здоров`я. Також суду не надано й доказів на підтвердження протиправності дій відповідачів , що полягає на думку позивача у наданні недостовірної інформації, не поновленні її на пільговій черзі , та не надання житла.
Суд першої інстанції правильно виснував безпідставність вимог про відшкодування моральної шкоди стосовно наведених позивачем обставин про надання їй недостовірної інформації щодо взяття її на квартирний облік 08.07.1992 року до пільгового списку одиноких матерів, та що будинок в дійсності 10 поверховий, а не 9 поверховий, як зазначено у відповідях виконкому, так як вищевказана інформація не може принижувати честь та гідність ОСОБА_1 , бо не зачіпає її особистість та не принижує її соціальну оцінку в очах оточуючих.
Відтак відсутні правові підстави для стягнення коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди, оскільки позовні вимоги є недоведеними та необґрунтованими і не підлягають задоволенню.
Статтями 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Матеріали справи не містять достатніх та допустимих доказів про те, що позивачу завдано моральної шкоди внаслідок незаконних дій/бездіяльності відповідачів.
Тому суд першої інстанції правильно виходив з того, що ОСОБА_1 не довела склад цивільного правопорушення, що є юридичною підставою відповідальності, та обґрунтовано відхилив позов.
Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог є законними і обгрунтованими, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону. 
Наведене свідчить, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦІК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 382 ЦПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 31 січня 2024 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий суддя: В. М. Триголов

Судді: А.І. Дорош

О.А. Лобов