ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

06 червня 2024 року 	м. Дніпро	справа № 340/2545/23	

          Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
          головуючого - судді  Лукманової О.М. (доповідач),
          суддів:  Божко Л.А., Дурасової Ю.В.,     
розглянувши у порядку письмового провадження у приміщені суду у м. Дніпро, апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.10.2023 року (суддя Захарчук-Борисенко Н.В., м. Дніпро, повний текст рішення складено 02.10.2023 року) в справі №340/2545/23 за позовом   ОСОБА_1   до  Військової частини НОМЕР_1 про визнання незаконними та скасування наказів командира військової частини, в частині, що стосується самовільного залишення військової частини, зобов`язання розглянути рапорти щодо надання медичної допомоги, направлення на проходження лікування,-

в с т а н о в и в:
04.05.2023 року ОСОБА_1 (далі по тексту – позивач) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі по тексту – відповідач), в якому просив визнати незаконними та скасувати накази командира військової частини №7 від 07.01.2023 року, №383 від 03.02.2023 року та №45 від 13.02.2023 року в частині, що стосується самовільного залишення ОСОБА_1 Військової частини НОМЕР_1 ; зобов`язати відповідача розглянути подані рапорти від 11.02.2023 року та 18.02.2023 року щодо надання медичної допомоги, направлення на проходження лікування у одному з медичних закладів м. Кропивницького та направлення на проходження військово-лікарської комісії.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.10.2023 року позовні вимоги задоволено частково, визнано незаконним та скасовано наказ командира військової частини НОМЕР_1 №383 від 03.02.2023 року в частині, що стосується самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 .
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, апеляційну скаргу подала Військова частина НОМЕР_1 , в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Свої вимоги обґрунтувала тим, що судом не надано належної оцінки нормам чинного законодавства, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття невірного рішення. Апелянт зазначив, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності, одним з видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період. Апелянт вказував, що наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 03.02.2023 року № 383 вирішено вважати службове розслідування за фактом неповернення з лікувального закладу солдатом ОСОБА_2 завершеним, притягнуто до дисциплінарної відповідальності та знято позивача з всіх видів забезпечення з 02.01.2023 року. Службовим розслідуванням на підставі якого прийнято оскаржуване рішення командира військової частини було встановлено факт самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 позивачем, встановлено його вину, причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась. Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, номер кримінального провадження 42023052210000091 від 10.04.2023 року, 02.01.2023 військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_1 з метою ухилитися від військової служби в умовах воєнного стану після виписки та завершення лікування не з`явився з лікувального закладу КНП «Обласний клінічний госпіталь ветеранів війни Кіровоградської обласної ради» м. Кропивницький, в якому перебував з 15.12.2022 по 02.01.2023, до розташування військової частини у АДРЕСА_1 .  Апелянт вказував, що відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обовязок і військову службу, в тому числі, початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, шо не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються. Призупинення військової служби ОСОБА_1 є обов`язком Військової частини НОМЕР_1 , а не правом та продовження військової служби може відбутись виключно після винесення судом виправдувального вироку або після закриття кримінального провадження. Апелянт вказував, що позивач визнає, що проходив лікування з 15.12.2022 по 02.01.2023 року, проте опісля завершення лікування не повернувся до Військової частини НОМЕР_1 , нібито з поважних причин - погіршенням стану його здоров`я, що унеможливило виконання ним військових обов`язків. Огляд сімейним лікарем та прийом у хірурга 11.01.2023 не спростовує факт самовільного залишення військової частини та не становить собою поважних причин не повернення з лікування. Аналогічне стосується й направлення на госпіталізацію від 27.01.2023 року. ОСОБА_1 не спростовано факт самовільного залишення військової частини у формі неповернення з лікування, не надано доказів поважності причин залишення військової частини - позивач не перебував на лікуванні протягом всього січня та майже всього лютого 2023, аж до 22.02.2023 року (дати операції та подальшої госпіталізації). Самовільне залишення військовослужбовцем місця служби або військової частини, є правопорушенням. В залежності від конкретних обставин, таке діяння може бути кваліфіковане як адміністративне чи кримінальне правопорушення. В незалежності від того, як буде кваліфікований вчинок, спільним як для адміністративного так і для кримінального правопорушення є: суб`єкт - військовослужбовець; суб`єктивна сторона - прямий умисел з метою тимчасового ухилення від служби; об`єктивна сторона - самовільне залишення місяця служби. Самовільним залишенням частини або місця служби вважається таке, що вчинене без дозволу начальника (командира), який згідно з законодавством уповноважений такий дозвіл надати. Самовільне залишення місця служби призвело до порушення вимог статті 6, абзаців 1 статті 11, статей 16, 127, абзаців 1 статті 128, 262 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, абзац 2 статті 4 Дисциплінарного статуту. Вина військовослужбовця у самовільному залишенні військової частини або місця служби завжди характеризується прямим умислом, при чому, винний має намір ухилитися від військової служби на тривалий термін, а не тимчасово. Причинами та умовами вчинення правопорушення стали особиста недисциплінованість, низька правосвідомість, невиконання вимог чинного законодавства та нехтування ними. Поважними причинами затримки військовослужбовця може бути визнана, наприклад, хвороба, що перешкоджає пересуванню, смерть або тяжка хвороба членів його сім`ї, стихійне лихо чи інші надзвичайні обставини, які підтверджені відповідними документами. Підтверджуючих документів про законність та поважність причин відсутності на військовій службі позивач не надав, наявні довідки з місць лікування навпаки свідчать по факт самовільного залишення військової частини та неповернення з лікувального закладу. Службовим розслідуванням на підставі якого прийнято оскаржуване рішення командира військової частини було встановлено факт самовільного залишення місця служби позивачем, встановлено його вину, причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась, вказано вимоги нормативно- правових актів, інших актів законодавства, які було порушено, досліджено причини та умови, що сприяли правопорушенню. Причини відсутності позивача на службі не були встановлені в ході розслідування, оскільки позивач ніяким чином не повідомив командира про причини самовільного залишення місця служби, не сповістив командира про причини відсутності. Під час проведення службового розслідування пояснення у позивача не відбирались, як і не складався акт про відмову позивача від надання пояснень, немає доказів ознайомлення його з наказом командира військової частини про призначення службового розслідування, але здійснити вказані дії військова частина не мала можливості з незалежних від неї підстав. З матеріалів службового розслідування вбачається, що місцезнаходження Позивача не вдалось встановити, на телефонні дзвінки він не відповідав. Апелянт вказував, що дійсно, в кінці акту службового розслідування проставлена дата 04.02.2023, проте, на 1 сторінці акту службового розслідування, стоїть штамп із вх. №3998 від 03.02.2023 року,  у журналі реєстрації вхідних документів Військової частини НОМЕР_1 , даний акт службового розслідування зареєстрований за №3998 від 03.02.2023 року, та, як наслідок, дана дата і є датою складання та підписання.
Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. 
Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги частково, виходив з того, що службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07.01.2023 року №95 призначено службове розслідування за фактом самовільного залишення частини НОМЕР_1 . Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: 1) характер та обставини вчинення правопорушення; 2) його наслідки; 3) попередня поведінка військовослужбовця; 4) тривалість військової служби; 5) рівень знань про порядок служби. Підставою для застосування до військовослужбовця дисциплінарного стягнення є невиконання або неналежне виконання військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку. Положення законодавства, не містять жодних застережень щодо необхідності дотримання послідовності при застосуванні до осіб дисциплінарних стягнень, а передбачають необхідність застосування до особи, якою вчинено дисциплінарний проступок, дисциплінарного стягнення, співрозмірного з вчиненим нею проступком та з урахуванням обставин його скоєння. Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №383 від 03.02.2023 року за порушення ст. 6, абз. 1 ст. 11, 16, 127, абз. 1 ст. 128, 262 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, абз. 2 ст. 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ солдата ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення у вигляді «суворої догани». Відповідно до вимог ст.1,2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України. Щодо об`єктивної сторони складу дисциплінарного проступку, у вчиненні якого, за словами відповідача, винен позивач, то при наданні оцінки цьому елементу проступку слід врахувати, що відповідно до п. 84 Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини. Службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб. Суд першої інстанції вказував, що  акт службового розслідування складений та підписаний 04.02.2023 року, а оскаржуваний наказ №383 про накладення на позивача дисциплінарного стягнення датований 03.02.2023 року, що не відповідає вимогам вищевказаних положень законодавства.
Матеріалами справи встановлено, що згідно довідки КНП «Обласний клінічний госпіталь ветеранів війни Кіровоградської обласної ради» м. Кропивницький №2 від 02.01.2023 року ОСОБА_1 у період з 15.12.2022 року по 02.01.2023 року знаходився на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні КНП «Обласний клінічний госпіталь ветеранів війни Кіровоградської обласної ради» м. Кропивницький.
06.01.2023 року від капітана, командира 3 механізованого батальйону, була отримана інформація про те, що військовослужбовець за мобілізацією ОСОБА_1 не повернувся з лікувального закладу КНП «Обласний клінічний госпіталь ветеранів війни Кіровоградської обласної ради» м. Кропивницький (02.01.2023 року завершене лікування) до місця несення служби, на дзвінки солдат не відповідає, місцезнаходження – невідомо. 
Відповідно до витягу з наказу №7 командира Військової частини (по стройовій частині) від 07.01.2023 року вирішено ОСОБА_1 вважати, таким, що вибув із оперативно-тактичного угруповання «Соледар» у самовільне залишення 03.01.2023 року, такий знаходився на лікуванні з 15.12.2022 року. 
Згідно витягу з наказу №95 від 07.01.2023 року призначено службове розслідування за фактом неповернення з лікувального закладу солдатом ОСОБА_1 . 
Заступником командира 2 мінометної батареї з морально-психологічного забезпечення 3 механізованого батальйону Військової частини НОМЕР_1 складено акт службового розслідування, вказано, що службове розслідування було проведене з метою уточнення причин і умов, що прияли факту неповернення з лікувального закладу КНП «Обласний клінічний госпіталь ветеранів війни Кіровоградської обласної ради» м. Кропивницький до місця несення служби, а також встановлення ступеня вини військовослужбовця за мобілізацією солдата ОСОБА_1 , що знаходиться у розпорядженні командира військової частини, чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення. Актом встановлено, що дії солдата ОСОБА_1 , а саме: несвоєчасне повернення з медичного закладу або самовільне залишення місця служби з метою ухилення від військової служби в умовах воєнного стану або в бойовій обстановці вбачаються ознаки кримінального правопорушення ч.4 ст. 408 ККУ.  Актом запропоновано за неповернення з лікувального закладу, що призвело до порушення вимог ст. 6, абз. 1 ст. 11, 16, 127, абз. 1 ст. 128, 262 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, абз. 2 ст. 4 Дисциплінарного статут ЗСУ на солдата ОСОБА_1 , що знаходиться у розпорядженні командира в/ч НОМЕР_1 , накласти дисциплінарне стягнення « ІНФОРМАЦІЯ_1 »; вважати солдата ОСОБА_1 таким, що 02.01.2023 року не повернувся з лікувального закладу КНП «Обласний клінічний госпіталь ветеранів війни Кіровоградської обласної ради» м. Кропивницький до місця несення служби. Акт підписаний заступником командира 2 мінометної батареї з морально-психологічного забезпечення 3 механізованого батальйону Військової частини НОМЕР_1 04.02.2023 року.
Встановлено, що під час службового розслідування пояснення у військовослужбовця ОСОБА_1 не відбирались через неможливість встановити з ним зв`язок.
03.02.2023 року командиром Військової частини НОМЕР_1 винесено наказ №383 про результати службового розслідування за фактом неповернення з лікувального закладу солдатом ОСОБА_1 , яким наказано: накласти дисциплінарне стягнення «Сувора Догана», вважати ОСОБА_1 таким, що 02.01.2023 року не повернувся з лікувального закладу КНП «Обласний клінічний госпіталь ветеранів війни Кіровоградської обласної ради» м. Кропивницький до місця ведення служби, у діях солдата вбачаються ознаки кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 408 КК України. Зняти з 02.01.2023 року з усіх видів забезпечення та не виплачувати щомісячну премію та додаткову винагороду за січень 2023 року, передбачену постановою КМУ №168.
Встановлено, що 10.04.2023 року органом досудового розслідування щодо ОСОБА_1 внесено відомості до ЄРДР та відкрито кримінальне провадження за правовою кваліфікацією частини 4 статті 408 Кримінального кодексу України (неповернення до місця несення служби), коротким викладом обставин вказано, що 02.01.2023 року військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_1 з метою ухилитися від військової служби в умовах воєнного стану після виписки та завершення лікування не з`явився з лікувального закладу КНП «Обласний клінічний госпіталь ветеранів війни Кіровоградської обласної ради» м. Кропивницький, в якому перебував з 15.12.2022 по 02.01.2023, до розташування військової частини у м. Костянтинівна Краматорського району Донецької області.
У зв`язку із розпочатою військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, який у подальшому продовжувався. 
В Україні діє воєнний стан, спеціальний правовий режим, який регулюються Законом України «Про правовий режим воєнного стану».
Згідно частин 2 - 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.
Відповідно до ст. 85, ст. 86 Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України  визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України. Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.
Відповідно до ст.11 Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України», необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців, зокрема такі обов`язки: - свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; - бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; - беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; - постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; - дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; - вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання.
Згідно ст. 26, 27 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України», військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України» дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.
Відповідно до ч.1 ст.45, ст. 48 Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України», у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення. За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності. На військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).
Відповідно до ст. 85, ст. 86 Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником).  Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України  визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України. Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.
Згідно п. 1 розділу ІІ Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608, службове розслідування може призначатися у разі: - невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду; - невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань; - неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті; - дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця; - втрати або викрадення зброї чи боєприпасів; - порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки; - недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів; - внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення; - повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення; - вчинення корупційного злочину або правопорушення, пов`язаного з корупцією; - скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи; - надходження повідомлення (у тому числі анонімного) щодо порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції», а наведена в ньому інформація стосується конкретної особи, містить фактичні дані, які можуть бути перевірені.
Згідно пунктів 1, 3 розділу ІІІ, пунктів 1- 6 розділу V, пункту 1 розділу VI Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затверджений наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608, рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення. Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування). За результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини. У вступній частині акта службового розслідування зазначаються підстави призначення та проведення службового розслідування. В описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення. У резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються: висновки службового розслідування; пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності; інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити. Акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. У разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожен учасник службового розслідування має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акта службового розслідування. Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування. За результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.
Отже, службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).
Під час проведення службового розслідування, особи, які відповідають за його проведення повинні забезпечити всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення, додержання законодавства України, а також за нерозголошення інформації, яка стосується службового розслідування.
Не встановлено, що під час проведення службового розслідування щодо ОСОБА_1 , за результатами якого складено акт службового розслідування, проводився збір інформації та відбувалось встановлення обставин, що зумовили неповернення ОСОБА_1 після лікування, відсутні пояснення ОСОБА_1 або акт про відмову а бо неможливість відібрати пояснення.   
Згідно з п.1 розділу VI Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затверджений наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608, за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу. Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.
За результатами проведеного службового розслідування командиром військової частини приймається наказ про притягнення військовослужбовця дисциплінарної відповідальності та визначається вид дисциплінарного стягнення. Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затверджений наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 за результатами службового розслідування не передбачено прийняття командиром військової частини наказу про результати службового розслідування, адже результати службового розслідування визначаються висновками акту. 
Дійсно встановлено, що акт службового підписаний 04.02.2023 року, оскаржуваний наказ №383 про результати службового розслідування датований 03.02.2023 року.
Наказом від 03.02.2023 року № 383 вирішено ОСОБА_1 зняти з 02.01.2023 року з усіх видів забезпечення та не виплачувати щомісячну премію та додаткову винагороду за січень 2023 року, передбачену постановою КМУ №168.
Згідно ст. 1, ч. 1, 2, 4 ст. 9 Закону України  «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації. Порядок здійснення всіх видів матеріального забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів, та виплати грошової компенсації вартості за речове майно, що не отримано такими військовослужбовцями, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України. Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.
Згідно п. 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року №704, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Відповідно до п. 2, п. 9, п. 12 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260, грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення. До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років. До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія. До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги. Грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці за станом здоров`я), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні). Військовослужбовцям, які тимчасово вибувають з військової частини зі збереженням грошового забезпечення за місцем служби, щомісячні додаткові види грошового забезпечення, які мають постійний характер, виплачуються за весь період такого вибуття.
Згідно ч. 2 ст. 24  Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством. Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до  частини четвертої  статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Підставою для призупинення військової служби є отримання військовою частиною письмового повідомлення правоохоронного органу про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального правопорушення (витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань). Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби.  
Згідно пунктів 144-1, 144-2 Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах, України, затверджений Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008, для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється відповідно до  частини другої  статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Військова служба для такого військовослужбовця призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до  частини четвертої  статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються. Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.
Встановлено, що 10.04.2023 року органом досудового розслідування щодо ОСОБА_1 внесено відомості до ЄРДР та відкрито кримінальне провадження за правовою кваліфікацією частини 4 статті 408 Кримінального кодексу України. Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Лише з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань даних про досудове розслідування, відбувається призупинення військової служби.  Нарахування і виплата основного грошового забезпечення та премії, здійснення речового забезпечення припиняється з призупиненням військової служби.
Згідно ч. 1, ч. 6 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Не передбачено повернення судових витрат здійснених суб`єктом владних повноважень, крім пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, як таке, що прийняте з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст. 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
п о с т а н о в и в:
          Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1  - залишити без задоволення.
          Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.10.2023 року в справі №340/2545/23 – залишити без змін. 
          Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду відповідно до ст., ст. 328-329 КАС України. 
   
Головуючий - суддя                                                                      О.М. Лукманова 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      Ю. В. Дурасова