ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2024 року	Львів	Справа № 260/3133/23 пров. № А/857/16815/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді:                                         Глушка І.В.
суддів:                                                             Довгої О.І., Запотічного І.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2023 року, ухвалене суддею Гаврилко С.Є. у м.Ужгороді Закарпатської області у справі № 260/3133/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Закарпатській області про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання до вчинення дій,-

                                                          ВСТАНОВИВ:

01 травня 2023 року позивач – ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до відповідача – Головного управління ДПС у Закарпатській області, у якому просив:
-визнати протиправною бездіяльність щодо несписання в інтегрованій картці платника безнадійного податкового боргу по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (код платежу: 18010200), який виник на підставі податкових повідомлень-рішень №10082-17 від 16.06.2015 на суму 10608,2 грн, №1240-17 від 09.06.2016 на суму 1608,25 грн, №12305-09 від 20.06.2017 на суму 28748,71 грн, №0534442-1304-0714 від 20.04.2018 на суму 29352,64 грн; 
-визнати неправомірними дії щодо зарахування коштів на погашення безнадійного податкового боргу, який виник на підставі податкових повідомлень-рішень №10082-17 від 16.06.2015 на суму 10608,2 грн, №1240-17 від 09.06.2016 на суму 1608,25 грн, №12305-09 від 20.06.2017 на суму 28748,71 грн, №0534442-1304-0714 від 20.04.2018 на суму 29352,64 грн; 
-зобов`язати списати пеню, нараховану на погашений безнадійний податковий борг, який виник на підставі податкових повідомлень-рішень №10082-17 від 16.06.2015, №1240-17 від 09.06.2016, №12305-09 від 20.06.2017 , №0534442-1304-0714 від 20.04.2018 ;
-зобов`язати внести відповідні зміни до даних обліку інформаційних систем ДПС, інтегрованої картки платника по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (код платежу: 18010200), з урахуванням неправомірності зарахування коштів на погашення безнадійного податкового боргу, який виник на підставі податкового повідомлення - рішення №10082-17 від 16.06.2015, податкового повідомлення - рішення №1240-17 від 09.06.2016, податкового повідомлення - рішення №12305-09 від 20.06.2017, податкового повідомлення - рішення №0534442-1304-0714 від 20.04.2018.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що оскільки податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності у 1095 днів, є безнадійним, бездіяльність відповідача щодо неприйняття рішення про виникнення та списання безнадійного боргу є порушенням вимог Податкового кодексу України та Порядку списання безнадійного податкового боргу платників податків, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України №577 від 10.10.2013. Позивач зазначає, що сплачувані ним кошти на погашення боргу з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відповідач неправомірно зараховував в погашення безнадійного податкового боргу, який підлягав списанню, однак всупереч закону не був списаний відповідачем. Зарахування відповідачем коштів на погашення безнадійного податкового боргу призвело до безпідставного нарахування позивачу пені на суми безнадійного податкового боргу. 
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2023 року адміністративний позов задоволено.
Рішення мотивоване тим, що податковим законодавством встановлено обов`язок органу доходів і зборів прийняти рішення про списання податкового боргу в разі виникнення такого. Відповідно до Порядку №577 списання безнадійного податкового боргу, яким є податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності у 1095 днів, здійснюється контролюючим органом самостійно на підставі даних автоматизованої інформаційної системи станом на день виникнення безнадійного податкового боргу.
Суд наголосив, що звернення платника податків про списання безнадійного податкового боргу є обов`язковим лише у випадку, якщо такий податковий борг виник внаслідок непереборної сили (форс-мажорних обставин). В усіх інших випадках розгляд питання про списання безнадійного податкового боргу ініціюється контролюючими органами щоквартально та проводиться автоматично, без участі платника податків.
З огляду на встановлені у справі обставини, суд першої інстанції виснував, що Головне управління ДПС в Закарпатській області, не приймаючи рішення про списання безнадійного податкового боргу, допустив протиправну бездіяльність всупереч положенням податкового законодавства та частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Судом встановлено, що, починаючи з 03 листопада 2022 року, позивач сплатив 83158,55 грн податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в рахунок погашення податкового боргу з цього податку, який був предметом судового розгляду у справі № 260/4831/22 за позовом ГУ ДПС у Закарпатській області до ОСОБА_1 про стягнення 88649,87 грн. Відповідачем зараховані сплачені позивачем кошти в рахунок погашення безнадійного податкового боргу, який відповідачем в супереч закону не був списаний. Погашення відповідачем безнадійного податкового боргу за рахунок сплачених позивачем коштів призвело до нарахування 115836,78 грн пені на такий безнадійний податковий борг.
При цьому суд дійшов висновку, що визнання бездіяльності відповідача щодо несписання безнадійного податкового боргу протиправною є безумовною підставою для зобов`язання Головне управління ДПС у Закарпатській області внести відповідні зміни до даних обліку інформаційних систем ДПС, інтегрованої картки платника ОСОБА_1 по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з урахуванням неправомірності зарахування коштів на погашення безнадійного податкового боргу, який виник на підставі податкового повідомлення - рішення № 10082-17 від 16 червня 2015 року, податкового повідомлення - рішення № 1240-17 від 09 червня 2016 року, податкового повідомлення - рішення №12305-09 від 20 червня 2017 року, податкового повідомлення - рішення №0534442-1304-0714 від 20 квітня 2018 року.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.
Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та відзиву на неї, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.
Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що Головним управлінням ДПС у Закарпатській області у відповідності до податкових повідомлень-рішень позивачеві були визначені грошові зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки (код платежу 18010200), а саме: за податковим повідомленням-рішенням №10082-17 від 16 червня 2015 року на суму 10608,2 грн; за податковим повідомленням-рішенням №1240-17 від 09 червня 2016 року на суму 1608,25 грн; за податковим повідомленням-рішенням №12305-09 від 20 червня 2017 року на суму 28748,71грн; за податковим повідомленням-рішенням №0534442-1304-0714 від 20 квітня 2018 року на суму 29352,64 грн; за податковим повідомленням-рішенням №0036498-5513-0714 від 17 квітня 2019 року на суму 26012,8 грн; за податковим повідомленням-рішенням №0028719-5033-0701 від 15 квітня 2020 року на суму 36352,23 грн; за податковим повідомленням-рішенням №0228252-2403-0701 від 21 квітня 2021 року на суму 26284,84 грн; за податковим повідомленням-рішенням №1558857-2408-0701 від 21 вересня 2022 на суму грн, що підтверджується корінцями відповідних податкових повідомлень-рішень та Інтегрованою карткою платника (а.с. 24- 52).
Відповідачем було сформовано податкову вимогу № 9852-25 від 29 грудня 2015 року  за платежем 18010200 - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на суму 10608,20 грн (а.с. 53).
Податкова вимога була сформована у зв`язку з виникненням податкового боргу за податковим повідомленням-рішенням №10082-17 від 16 червня 2015 року на суму                                            10608,2 грн.
Головне управління ДПС у Закарпатській області звернулося до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу у сумі 88649,87 грн по платежу 18010200 - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що виник за податковим повідомленням-рішенням №0036498-5513-0714 від 17 квітня 2019 року на суму 26012,8 грн; за податковим повідомленням-рішенням №0028719-5033-0701 від 15 квітня 2020 року на суму 36352,23 грн; за податковим повідомленням-рішенням №0228252-2403-0701 від 21 квітня 2021 року на суму 26284,84 грн.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2023 року, що ухвалене у справі №260/4831/22 стягнуто з ОСОБА_1 податковий борг у розмірі 88649,87 грн по платежу 18010200 - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки                      (а.с. 14-17).
Відповідно до даних Єдиного державного реєстру судових рішень - таке рішення набрало законної сили 29 травня 2023 року, тобто після звернення позивача з даним позовом, яке відбулося 01 травня 2023 року.
Протягом усього часу існування податкового боргу по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який виник на підставі податкових повідомлень-рішень №10082-17 від 16 червня 2015 року на суму 10608,2 грн, №1240-17 від 09 червня 2016 року на суму 1608,25 грн, №12305-09 від 20 червня 2017 року на суму 28748,71 грн, №0534442-1304-0714 від 20 квітня 2018 року на суму 29352,64 грн, відповідачем обліковувався цей борг за позивачем в інтегрованій картці платника. Судом не було встановлено, що відповідач звертався про стягнення такого податкового боргу. Позивач самостійне погашення цього богу не здійснював.
Згідно з інтегрованою карткою платника, кінцевими термінами сплати зобов`язань по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є наступні дати: 29 серпня 2023 року за податковим повідомленням-рішенням № 10082-17 від 16 червня 2015 року на суму 10608,2 грн; 29 серпня 2016 року за податковим повідомленням-рішенням №1240-17 від                 09 червня 2016 року на суму 1608,25 грн; 29 серпня 2017 року за податковим повідомленням-рішенням №12305-09 від 20 червня 2017 року на суму 28748,71 грн; 02 листопада 2018 року за податковим повідомленням-рішенням №0534442-1304-0714 від 20 квітня 2018 року на суму 29352,64 грн.
Позивач, вважаючи бездіяльність Головного управління ДПС у Закарпатській області щодо несписання в інтегрованій картці платника безнадійного податкового боргу по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (код платежу: 18010200), який виник на підставі податкових повідомлень-рішень №10082-17 від 16.06.2015 на суму 10608,2 грн, №1240-17 від 09.06.2016 на суму 1608,25 грн, №12305-09 від 20.06.2017 на суму 28748,71 грн, №0534442-1304-0714 від 20.04.2018 на суму 29352,64 грн, що призвело до безпідставного зарахування коштів податковим органом на погашення безнадійного податкового боргу та нарахування на сплачені суми податкового боргу пені, протиправною, звернувся до суду за захистом свого порушеного права.
Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно з пунктом 1.1 статті 1 Податкового кодексу України (далі - ПК України) цей Кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Згідно підпункту 19-1.1.24 пункту 19-1.1 статті 19-1 Податкового кодексу України контролюючі органи виконують такі функції, зокрема здійснюють відстрочення, розстрочення та реструктуризацію грошових зобов`язань та/або податкового боргу, недоїмки із сплати єдиного внеску, а також списання безнадійного податкового боргу.
Контролюючі органи мають право приймати рішення про розстрочення та відстрочення грошових зобов`язань або податкового боргу, а також про списання безнадійного податкового боргу у порядку, передбаченому законодавством (підпункт 20.1.29 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України).
В розумінні пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до пункту 101.1 статті 101 ПК України безнадійний податковий борг, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг, підлягає списанню.
У пункті 101.2 цієї статті під терміном "безнадійний податковий борг" розуміється, зокрема, податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений цим Кодексом (підпункт 101.2.3).
Пунктом 102.1 статті 102 ПК України визначено строк давності - 1095 календарних днів.
Відповідно до пункту 101.5 статті 101 ПК України контролюючі органи щокварталу здійснюють списання безнадійного податкового боргу.
Виходячи із кінцевих термінів сплати зобов`язань по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, граничними строками стягнення з позивача податкового боргу були наступні терміни: 30 серпня 2018 року за податковим повідомленням-рішенням №10082-17 від 16 червня 2015 року на суму 10608,2 грн; 30 серпня 2019 року за податковим повідомленням-рішенням №1240-17 від 09 червня 2016 на суму 1608,25 грн; 30 серпня 2020 року за податковим повідомленням-рішенням №12305-09 від 20 червня 2017 року                              на суму 28748,71 грн; 03 листопада 2021 року за податковим повідомленням-рішенням                     №0534442-1304-0714 від 20 квітня 2018 року на суму 29352,64 грн.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідач у межах встановленого статтею 102 пунктом 102.4  ПК України строку давності стягнення податкового боргу за вказаними вище повідомленнями-рішеннями не здійснював. Також в межах строку давності для стягнення податкового боргу, кошти на погашення боргу за вказаними податковими повідомленнями-рішеннями не зараховувалися та в межах строку давності податковий борг не погашався.
Згідно з даними, що обліковуються в інтегрованій картці платника, перше зарахування коштів в погашення боргу з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки відбулося 03 листопада 2022 року на суму 200 грн, що підтверджується інтегрованою карткою платника та відповіддю на адвокатський запит (а.с. 21-23, 34, 35).
Зі спливом граничних строків стягнення податкового боргу установленого статтею 102 пунктом 102.4 ПК України відповідно до статті 101 пункту 101.2 підпункту 101.2.3 ПК України статусу безнадійного набув податковий борг позивача за платежем код: 18010200 "податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки" за наступними податковими повідомленнями-рішеннями: з 31 серпня 2018 року за податковим повідомленням-рішенням №10082-17 від 16 червня 2015 року на суму 10608,2 грн; з 31 серпня 2019 року за податковим повідомленням-рішенням №1240-17 від 09 червня 2016 року на суму 1608,25 грн; з 31 серпня 2020 року за податковим повідомленням-рішенням №12305-09 від 20 червня 2017 року на суму 28748,71 грн; з 04 листопада 2021 року за податковим повідомленням-рішенням №0534442-1304-0714 від 20 квітня 2018 року на суму 29352,64 грн.
Механізм списання безнадійного податкового боргу визначено Порядком списання безнадійного податкового боргу платників податків, затвердженим наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 №577, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 31.10.2013 за №844/24376 (далі - Порядок №577), що був чинним на час набуття статусу безнадійного податкового боргу за податковими повідомленнями рішеннями №10082-17 від 16 червня 2015 року, №1240-17 від 09 червня 2016 року, №12305-09 від 20 червня 2017 року, №0534442-1304-0714 від 20 квітня 2018 року.
Відповідно до положень пунктів 3.1, 3.2 Порядку №577 визначення суми безнадійного податкового боргу, що підлягає списанню контролюючим органом, здійснюється на підставі даних інформаційних систем органів доходів і зборів станом на день виникнення безнадійного податкового боргу. Днем виникнення безнадійного податкового боргу у випадку, визначеному в підпункті 3 пункту 2.1 розділу II цього Порядку (податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений статтею 102 ПК України) є дата прийняття рішення керівника контролюючого органу.
Згідно з приписами пунктів 4.3-4.5 Порядку №577 у випадках, передбачених підпунктами 1, 2, 3, 5 пункту 2.1 розділу II цього Порядку, орган доходів і зборів здійснює процедури щодо проведення списання безнадійного податкового боргу відповідно до вимог пункту 4.2 цього розділу. Структурний підрозділ органу доходів і зборів, до функцій якого належить списання безнадійного податкового боргу, здійснює таке списання щокварталу протягом двадцяти календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку, передбаченого для подання податкової декларації (розрахунку) за звітний (податковий) квартал. Рішення про списання безнадійного податкового боргу вноситься до інформаційних систем не пізніше наступного робочого дня після підписання такого рішення.
Отже, списання безнадійного податкового боргу, в тому числі податкового боргу, стосовно якого минув строк давності у 1095 днів, здійснюється контролюючим органом самостійно на підставі даних автоматизованої інформаційної системи станом на день виникнення безнадійного податкового боргу.
Водночас звернення платника податків про списання безнадійного податкового боргу є обов`язковим лише у випадку, якщо такий податковий борг виник внаслідок непереборної сили (форс-мажорних обставин), як це встановлено нормою пункту 4.1 Порядку №577. В інших випадках, передбачених пунктом 101.2 статті 101 ПК України, пунктом 2.1 розділу ІІ Порядку № 577, розгляд питання про списання безнадійного податкового боргу ініціюється контролюючими органами щоквартально та проводиться автоматично, без участі платника податків.
Стаття 2 та частина 4 статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Виконання завдань адміністративного судочинства залежить від встановлення адміністративним судом у справі об`єктивної істини та правильного застосування норм матеріального та процесуального права.
Предмет позову становить матеріально-правову вимогу позивача до відповідача. Юридичні факти матеріально-правового характеру, які визначені як підстави позову, повинні засвідчувати існування правовідносин і що внаслідок певних дій ці відносини стали спірними.
Тобто, застосування судом норм матеріального права повинно вирішити спір, який виник між сторонами у конкретних правовідносинах, які мають бути встановлені судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі.
В контексті наведеного, в межах цього спору підлягають дослідженню обставини вчинення контролюючим органом відповідних дій (бездіяльності), що зумовили звернення позивача до суду з вимогою про зобов`язання податковий орган прийняти рішення про списання боргу ОСОБА_1 як безнадійного.
Європейський суд з прав людини у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), досліджуючи складові принципу належного урядування, наголошував на тому, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.
Відтак підлягає перевірці наявність факту отримання Державою у ситуації, що склалася з позивачем, вигоди внаслідок невиконання списання податкового боргу позивача.
Разом з тим, пунктом 102.4 статті 102 Податкового кодексу України встановлено, що у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.
Податковий кодекс є спеціальним нормативно-правових актом, який встановлює окремі правила та положення для регулювання відносин оподаткування та захисту прав учасників спірних відносин, в тому числі захисту порушеного права у судовому порядку.
Однак судом не встановлено обставин вчинення контролюючим органом заходів, спрямованих на стягнення цієї заборгованості, зокрема шляхом формування позивачу податкової вимоги про її сплату.
При цьому слід зазначити, що строк у 1095 днів є присічним для контролюючого органу протягом і в межах якого ним можуть бути вжиті заходи щодо погашення податкового боргу, в тому числі і шляхом звернення до суду з позовом.
Також, колегія суддів зауважує, що порушення прав, свобод чи інтересів особи - це фактичний наслідок протиправного рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо неї. Моментом порушення є момент прийняття рішення, вчинення дій чи бездіяльності, які породжують або можуть породити в майбутньому негативні правові наслідки для особи у вигляді виникнення, зміни чи припинення певних правовідносин за її участю. Іншими словами, таке рішення (дії чи бездіяльність) є юридичним фактом, котрий має існувати на момент звернення до суду, передувати йому та підтверджуватися належними доказами.
Отже, виходячи з наведеного, зобов`язанню суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, як правило, має передувати встановлення судом порушення діями та/або бездіяльністю цього суб`єкта прав позивача й, відповідно, визнання їх протиправними, що також випливає й зі змісту приписів статті 245 КАС України.
З наявних у матеріалах справи доказів слідує та не заперечується відповідачем, що 03 листопада 2022 року позивачем сплаченого 200 грн, які відповідачем зараховано на погашення податкового боргу за податковим повідомленням-рішенням №10082-17 від 16 червня 2015 року. Це призвело до нарахування позивачу пені в розмірі 464,96 грн з 31 серпня 2015 року по 02 листопада 2022 року. 05 грудня 2022 року позивачем сплачено 200 грн, які  відповідачем зараховано на погашення податкового боргу за податковим повідомленням-рішенням №10082-17 від 16 червня 2015 року. Це призвело до нарахування позивачу пені в розмірі 470,64 грн з 31 серпня 2015 року по 04 грудня 2022 року. 03 січня 2023 року позивачем сплачено 200 грн, які відповідачем зараховано на погашення податкового боргу за податковим повідомленням-рішенням №10082-17 від 16 червня 2015 року. Це призвело до нарахування позивачу пені в розмірі 475,79 грн з 31 серпня 2015 року по 02 січня 2023 року. 03 лютого 2023 року позивачем сплачено 200 грн, які відповідачем зараховано на погашення податкового боргу за податковим повідомленням-рішенням №10082-17 від 16 червня 2015 року. Це призвело до нарахування позивачу пені в розмірі 481,3 грн. з 31 серпня 2015 року по 02 лютого 2023 року. 03 березня 2023 року позивачем сплачено 200 грн, які відповідачем зараховано на погашення податкового боргу за податковим повідомленням-рішенням №10082-17 від 16 червня 2015 року. Це призвело до нарахування позивачу пені в розмірі 486,27 грн з 31 серпня 2015 року по 02 березня 2023 року. 27 березня 2023 року позивачем сплачено 55665 грн, які відповідачем зараховано  наступним чином: 1) на погашення податкового боргу за податковим повідомленням-рішенням №10082-17 від 16 червня 2015 року, що призвело до нарахування позивачу пені в розмірі 23565,41 грн за період з 31 серпня 2015 року по 26 березня 2023 року; 2) на погашення податкового боргу за податковим повідомленням-рішенням №1240-17 від 09 червня 2016 року, що призвело до нарахування позивачу пені в розмірі 3170,7 грн за період з 30 серпня 2016 року по 26 березня 2023 року; 3) на погашення податкового боргу за податковим повідомленням-рішенням №12305-09 від 20 червня 2017 року, що призвело до нарахування позивачу пені в розмірі 48061,54 грн за період з 30 серпня 2017 року по 26 березня 2023 року; 4) на погашення податкового боргу за податковим повідомленням-рішенням №0534442-1304-0714 від 20 квітня 2018 року, що призвело до нарахування позивачу пені в розмірі 20672,17 грн за період з 05 листопада 2018 року по 26 березня 2023 року; 28 березня 2023 року позивачем сплачено 26493,55 грн, які відповідачем зараховано наступним чином: 1) на погашення податкового боргу за податковим повідомленням-рішенням №0534442-1304-0714 від 20 квітня 2018 року, що призвело до нарахування позивачу пені в розмірі 17988,03 грн за період з 05 листопада 2018 року по 27 березня 2023 року; 2) на погашення податкового боргу за податковим повідомленням-рішенням №0036498-5513-0714 від 17 квітня 2019 року, що призвело до нарахування позивачу пені в розмірі 13139,78 грн за період з 29 жовтня 2019 року по 27 березня 2023 року (а.с. 21-38).
Тобто відповідачем зараховані сплачені позивачем кошти в рахунок погашення безнадійного податкового боргу, який відповідачем всупереч закону не був списаний.
Погашення відповідачем безнадійного податкового боргу за рахунок сплачених позивачем коштів призвело до нарахування 115836,78 грн пені на такий безнадійний податковий борг.
Врахувавши обставини, щодо терміну виникнення у ОСОБА_1  податкового боргу із вище зазначеного податку та у вище зазначених сумах, підтвердження характеру цього податкового боргу як безнадійного за ознакою збігу строку давності, протягом якого цей борг може бути стягнутий з позивача, суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права до встановлених обставин та дійшов обґрунтованого висновку, що податковий борг, суми якого ОСОБА_1 просить зобов`язати відповідача списати, є безнадійним, підлягає списанню, а бездіяльність відповідача щодо несписання цього боргу та невчинення дій на відновлення порушених прав позивача, є протиправними.
Як наслідок,  підлягає також списанню з позивача й пеня у розмірі 115836,78 грн, нарахована відповідачем на безнадійний податковий борг за податковими повідомленнями-рішеннями №10082-17 від 16 червня 2015 року, №1240-17 від 09 червня 2016 року,                    №12305-09 від 20 червня 2017 року, №0534442-1304-0714 від 20 квітня 2018 року.
Щодо доводів скаржника з покликанням на внесені зміни до Податкового кодексу України у зв`язку із введенням на території України карантинних та військових обмежень про те, що несплата позивачем податкового боргу є триваючим порушенням, а граничні строки для стягнення податкового боргу за наведених обставин згідно п. 52-2 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України є зупиненими та не пропущеними, судом першої інстанції слушно зазначено наступне.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. У подальшому дія воєнного стану у визначеному законом порядку подовжувалася та триває на даний час.
Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ дія пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України зупинена на період дії воєнного, надзвичайного стану. Таким чином норма, на яку посилається відповідач не повинна застосовуватися у спірних правовідносинах.
Абзацом п`ятим пп. 69.9 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України установлено, що для платників податків та контролюючих органів зупиняється перебіг строків, визначених податковим законодавством та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, крім строків здійснення заходів з погашення податкового боргу платників податків - суб`єктів господарювання, які мають можливість своєчасно виконувати податкові обов`язки, передбачені статтями 59-60, 87-101 цього Кодексу, та/або визначення грошових зобов`язань згідно із статтею 116 цього Кодексу.
Крім того, ще заздалегідь до виникнення короно вірусних обмежень зі спливом граничних строків стягнення податкового боргу, установленого статтею 102 пунктом 102.4 ПК України відповідно до статті 101 пункту 101.2 підпункту 101.2.3 ПК України статусу безнадійного набув податковий борг позивача за платежем код: 18010200 "податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки" за наступними податковими повідомленнями-рішеннями: з 31 серпня 2018 року за податковим повідомленням-рішенням №10082-17 від 16 червня 2015 року на суму 10608,2 грн; з 31 серпня 2019 року за податковим повідомленням-рішенням №1240-17 від 09 червня 2016 року на суму 1608,25 грн
Щодо обраного способу відновлення порушених прав позивача, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Здійснюючи судочинство, Європейський суд з прав людини неодноразово аналізував межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17 грудня 2004 року у справі «Педерсен і Бодсгор проти Данії» зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї.
Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.
Разом з тим, у рішенні Європейського суду з прав людини від 02 червня 2006 року у справі «Волохи проти України» при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є передбачуваною, якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. …надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання.
Отже, як вбачається з наведених судових рішень, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з у рахуванням принципу верховенства права.
Суд звертає увагу на те, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року).
Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.
З огляду на вищенаведене, суд апеляційної інстанції поділяє висновки суду першої інстанції, що оскільки борг ОСОБА_1 по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який виник на підставі податкового повідомлення - рішення № 10082-17                             від 16 червня 2015 року на суму 10608,2 грн, податкового повідомлення - рішення № 1240-17 від 09 червня 2016 року на суму 1608,25 грн, податкового повідомлення - рішення № 12305-09 від 20 червня 2017 року на суму 28748,71 грн, податкового повідомлення - рішення                                № 0534442-1304-0714 від 20 квітня 2018 року на суму 29352,64 грн, відмова відповідача у списанні податкового боргу та продовження його обліку в інформаційних системах органів доходів і зборів за позивачем є протиправною та можливості прийняття відповідачем альтернативного рішення законодавством не встановлено, то зобов`язання відповідача списати такий безнадійний борг та пеню, нараховану на погашений безнадійний податковий борг, який виник на підставі податкових повідомлень-рішень № 10082-17 від 16.06.2015, №1240-17 від 09.06.2016, №12305-09 від 20.06.2017, № 0534442-1304-0714 від 20.04.2018, а також вжити заходів щодо внесення відповідних змін до даних обліку інформаційних систем ДПС, інтегрованої картки платника ОСОБА_1 по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з урахуванням неправомірності зарахування коштів на погашення безнадійного податкового боргу, який виник на підставі податкових повідомлень-рішень №10082-17 від 16.06.2015, № 1240-17 від 09.06.2016, №12305-09 від 20.06.2017, № 0534442-1304-0714 від 20.04.2018, є ефективним способом захисту в межах спірних правовідносин, який виключає подальше звернення позивача до суду за захистом порушених прав.
Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.
Судові витрати розподілу не підлягають з огляду результат вирішення апеляційної скарги, характер спірних правовідносин та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційну скаргу розглянуто судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
Керуючись статтями 139, 242, 308, 309, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                    ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Закарпатській області залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2023 року у справі № 260/3133/23 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	І. В. Глушко 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	І. І. Запотічний