ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

28 березня 2024 року 	м.Суми	

Справа №591/5531/23 
Номер провадження 22-ц/816/544/24

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Філонової Ю. О. ,  Собини О. І. 
сторони: 
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідачі – Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Полтаві, Сумська обласна прокуратура, Державна казначейська служба України, 
розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Конященкової Тетяни Владленівни 
на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 07 листопада 2023 року, в складі судді Ніколаєнко О.О., ухвалене у м.Суми, повний текст якого виготовлено 09 листопада 2023 року,

                                                              в с т а н о в и в:

05 липня 2023 року ОСОБА_1 , через свого представника – адвоката Семишкура С.В., звернувся до суду з позовом до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, Сумської обласної прокуратури, Державної Казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.
Свої вимоги мотивував тим, що у провадженні слідчого ТУ четвертого слідчого відділу ДБР у м. Полтава Білокопитова Є.О. перебуває кримінальне провадження за фактом зловживань службовими повноваженнями з боку службових осіб Сумської обласної прокуратури та суддями Ковпаківського районного суду м. Суми, правова кваліфікація – ч. 2 ст. 364 КК України. У період розслідування цього провадження більше ніж 47 місяців порушені розумні строки досудового розслідування, за цей період проведено лише 5 слідчих дій, станом на час звернення з позовом злочин не розкрито, нікому не вручено підозра, не допитано потерпілого та свідків, про яких позивач заявляв у відповідному клопотанні. Вважає, що такою бездіяльністю йому завдано моральну шкоду, яка полягає у сильних стресах у зв?язку з заподіянням тілесних ушкоджень працівниками правоохоронного органу, примушуванням до визнання вини у злочинах, яких він не скоював, необхідністю звертатися з численними скаргами до слідчих суддів, розуміючи, що слідство упереджене та відсутнє ефективне досудове розслідування. У зв`язку з цими подіями погіршилось його здоров`я, оскільки він є інвалідом 3 групи. Невиправдане довготривале розслідування є перешкодою на шляху реалізації правового механізму на отримання відшкодування моральної шкоди, спричинення якої є очевидним. 
Посилаючись на викладене, просить стягнути на його користь за рахунок Державного бюджету України шляхом списання казначейством коштів із рахунку Державного бюджету у сумі 10000 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю слідчих ТУ четвертого слідчого відділу ДБР у м. Полтава та відсутністю дієвого процесуального керівництва Сумської обласної прокуратури за розслідуванням даного кримінального провадження.
Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 07 листопада 2023 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено у зв`язку з необґрунтованістю.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Конященкова Т.В., посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити.
Доводить, що бездіяльність органів досудового розслідування, очевидна надмірна тривалість та неефективність досудового розслідування завдали йому моральних страждань, призвели до втрати почуття справедливості та невпевненості у сьогоденні. Грубе порушення розумних строків досудового розслідування викликало в нього тривогу та страх того, що його звернення буде проігноровано, занепокоєння з приводу неможливості захистити свої інтереси. Вказує, що він знаходиться в стані тривалої невизначеності, у нього погіршився емоційний стан, з`явилася надмірна дратівливість, погіршився сон. Він був змушений витрачати свій час на складання скарг на бездіяльність ДБР, відвідувати судові засідання з розгляду таких скарг, тобто проводити значний час, перебуваючи під конвоєм та в наручниках.
У відзиві на апеляційну скаргу Державна казначейська служба України вважає, що позивачем не надано доказів на підтвердження незаконності дій органів досудового розслідування та органів прокуратури, а також належним чином не обґрунтовано факту заподіяння моральної шкоди та її розміру, тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення а рішення суду – без змін, як законне та обґрунтоване.
У відзиві на апеляційну скаргу Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Полтаві не погоджується з доводами апеляційної скарги, просить скаргу залишити без задоволення а рішення суду – без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи. 
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 09.04.2021 позивачем складена заява, адресована офісу Генерального прокурора, про вчинення кримінального правопорушення суддями Ковпаківського районного суду м. Суми та прокурорами обласної прокуратури м. Суми, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 109, ч. 2 ст. 127, ч. 3 ст. 161, ст. 255, ч. 3 ст. 364, ч. 3 ст. 365, ч. 2 ст. 366, ч. 3 ст. 371, ч. 2 ст. 372, ч. 2 ст. 373, ч. 1 ст. 376, ч. 1 ст. 396 КК України, просив внести відповідні відомості до ЄРДР, надати витяг з ЄРДР та пам?ятку про права та обов?язки потерпілої особи, визнати потерпілою особою (а.с. 6-7 матеріалів кримінального провадження).
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16.06.2021 у справі №757/27534/21-к задоволено скаргу ОСОБА_1 , зобов?язано компетентну особу Офісу Генерального прокурора внести відомості до ЄРДР за повідомленням ОСОБА_1 від 09.04.2021 №Н-1034 (а.с. 8)
05.08.2021 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва внесено відомості до ЄРДР за заявами ОСОБА_1 від 09.04.2021 №Н-1034 за змістом яких суддями Зарічного та Ковпаківського районного суду м. Суми, прокурорами Сумської обласної прокуратури при розгляді поданих заяв, клопотань, допущені порушення, що на погляд заявника є злочином, (номер кримінального провадження 42021000000001673), про що листом від 25.08.2021 повідомлено ОСОБА_1 (а.с. 9).
Відповідно до витягу з ЄРДР, який міститься у матеріалах кримінального провадження, воно ініційоване за заявою ОСОБА_1 про вчинення кримінального правопорушення, яке полягало у зловживанні владою або службовим становищем, що спричинило тяжкі наслідки, щодо працівників міліції Зарічного РВ УМВС України в Сумській області і суддями апеляційного суду Сумської області (а.с. 7, а.с. 1 матеріалів кримінального провадження).
26.08.2021 офісом Генерального прокурора направлено до ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві матеріали кримінального провадження длля організації досудового розслідування (а.с. 10 матеріалів кримінального провадження).
Постановою від 21.03.2022 визначено слідчого, що здійснюватиме досудове розслідування (а.с. 11 матеріалів кримінального провадження).
Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 10.08.2022 задоволено скаргу ОСОБА_1 та зобов?язано слідчого надати скаржнику пам?ятку про права і обов?язки потерпілого (а.с. 13 матеріалів кримінального провадження).
06.09.2022 доручено допитати позивача в якості потерпілого. Як вбачається з протоколу допиту від 07.09.2022 ОСОБА_1 відмовився від надання пояснень працівникам ДУ «Сумський слідчий ізолятор». 
09.09.2022 допитано свідків у кримінальному провадженні (а.с. 22-29 матеріалів кримінального провадження).
Постановою слідчого від 07.10.2022 відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_1 про проведення допитів (а.с. 36-37 матеріалів кримінального провадження).
Постановою від 28.11.2022 закрито кримінальне провадження у зв?язку зі встановленням відсутності події кримінального правопорушення. Вказану постанову скасовано ухвалою слідчого судді від 22.03.2023 (а.с. 41-42, 48 матеріалів кримінального провадження).
Позивачу з 2018 року встановлено ІІІ групу інвалідності з ураженням опорно – рухового апарату (а.с. 24-30).
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту заподіяння йому моральних страждань чи втрат немайнового характеру, а отже, і заподіяння моральної шкоди, розмір якої ним не обґрунтований. Так само позивачем не доведено факту наявності майнової шкоди, її розмір, причинно-наслідковий зв`язок між правопорушенням і шкодою, що є його процесуальним обов`язком. 
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такий висновок суду першої інстанції узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.
Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 квітня 2021 року в справі № 638/11289/18 (провадження № 61-17649св20) вказано, що «шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу)».
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 ЦК України).
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 листопада 2020 року в справі № 344/5487/17 (провадження № 61-7260св19) зазначено, що «саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах. Належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 березня 2021 року по справі № 638/17962/15 (провадження № 61-9574св20) зазначено, що: «за відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органами державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.ст. 1173, 1174 ЦК України). Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. 
Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою».
За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 березня 2021 року в справі № 646/8234/19 (провадження № 61-14404св20) зазначено, що надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір».
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У частинах першій-третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У справі, що переглядається суд відмовив в задоволенні позову, оскільки позивачем не доведено заподіяння йому моральної шкоди.
Доводи апеляційної скарги таких висновків суду не спростовують. При цьому, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що доводи позивача про погіршення стану здоров?я, внаслідок довготривалого досудового розслідування, не підтверджені доказами. Наявність у позивача інвалідності з 2018 року не свідчить про заподіяння йому моральної шкоди кримінальним провадженням 42021000000001673, яке було порушене у 2021 році.
Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що сам факт  оскарження процесуальних рішень, прийнятих у кримінальному провадженні, не тягне наслідків цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів завдали позивачу моральної шкоди. Контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого були задоволені скарги ОСОБА_1 , не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідачів, заподіяння йому цими діями моральної шкоди, а відтак, і не свідчить про наявність підстав для притягнення до цивільно-правової відповідальності.
Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі та незгоди відповідача з ухваленим у справі судовим рішенням. 
Таким чином, з огляду на викладене, апеляційна скарга не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, яке є законним і обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін.
Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст. ст. 367 - 369,  п. 1 ч. 1 ст. 374,  ст. ст. 375, 381 - 384, 389, 390  ЦПК України, апеляційний суд   

                                                            п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Конященкової Тетяни Владленівни залишити без задоволення.
Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 07 листопада 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню. 

Головуючий -  	В. І. Криворотенко	

Судді:                                                                                        Ю. О. Філонова 

                                                                                                   О. І. Собина