П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

16 квітня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 400/1697/22	

Перша інстанція: суддя Малих О.В.,
повний текст судового рішення
складено 20.02.2024, м. Миколаїв

 П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого           судді                    -            Джабурія О.В.
суддів                                          -            Вербицької Н.В.
 -            Кравченка К.В.
при секретарі                               -            Філімович І.М.
за участю: 
                    представника апелянта – Зайцевої А.М.
                    представника позивача – Синкевича Р.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 07.06.2021 року №0511838-2410-1422, 

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА
НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Миколаївській області від 07.06.2021 року №0511838-2410-1422 щодо визначення (нарахування) суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у розмірі 37 709,22 грн.
Ухвалою від 11.02.2022 року суд відкрив провадження у справі та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що позивач використовує нежитлову будівлю зерноскладу, загальною площею 871 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , як сільськогосподарський товаровиробник у формі особистого селянського господарства без створення юридичної особи, у власних цілях та не здає її в оренду, лізинг, позичку.
Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому в задоволенні вимог позивача просив відмовити. Заперечуючи проти вимог позивача, ГУ ДПС зазначило наступне.
Відповідно до рішення Кривоозерської сільської ради від 25.06.2020 року №1 «Про затвердження ставок податку на 2021 рік для об`єктів житлової та не житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб», встановлено ставку податку для об`єктів нежитлової нерухомості, які використовуються для комерційної діяльності, що перебувають у власності фізичних осіб у розмірі 1% розміру мінімальної заробітної плати.
Пунктом 5 вказаного рішення зазначено, об`єкти нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб не оподатковуються.
Відповідно до законодавства, органи місцевого самоврядування до 25 грудня року, що передує звітному, подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості, інформацію щодо ставок та наданих пільг юридичним та/або фізичним особам зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.
Враховуючи викладене, контролюючим органом в 2021 році застосовувалась ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки по фізичним особам - власникам об`єктів нежитлової нерухомості в розмірі 1 відсотка.
Нарахування проводились відповідно до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв.м. бази оподаткування.
Оскаржуване податкове повідомлення-рішення було направлене платнику податків поштою, рекомендованим листом за місцем реєстрації платника, яке отримано ним особисто 23.07.2021 року, що підтверджується копією корінця про вручення.
Крім того, у 2021 році ОСОБА_1 не скористався своїм правом на проведення звірки, яке передбачене пп.266.7.3 п.266.7 ст.266 ПК України, та не звертався до ГУ ДПС із заявою та підтверджувальними документами, щодо звільнення від оподаткування об`єктів нерухомого майна, які має у приватній власності відповідно до пп.266.2 ст. 266 ПК України, тому податкове повідомлення-рішення від 07.06.2021 року №0511838-2410-1422 прийняте відповідно до норм чинного законодавства.
Справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2024 року позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, код ЄДРПОУ 44104027) – задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Миколаївській області від 07.06.2021 року №0511838-2410-1422 щодо визначення (нарахування) суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у розмірі 37 709,22 грн. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, код ЄДРПОУ 44104027) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати у сумі 992,40 (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок).
На вказане рішення суду Головне управління ДПС у Миколаївській області подало апеляційну скаргу. Апелянт просить скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2024 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 
10.04.2024 року (вхід.№16176/24) на адресу суду апеляційної інстанції від представника ОСОБА_1 – адвоката Синкевича Романа Ігоровича надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому заявник просить апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду – без змін.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу з 19.12.2017 року на праві власності належить будівля зерноскладу, загальною площею 871,0 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
07.06.2021 року ГУ ДПС винесено податкове повідомлення-рішення №0511838-2410-1422, яким позивачу нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у розмірі 37 709,22 грн.
Не погоджуючись з рішенням контролюючого органу, позивач оскаржив його у судовому порядку.
ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи правову оцінку законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне. 

Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Кодексу, платниками податку фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Кодексу об`єктом  оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Відповідно до підпункту 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 Кодексу базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
Відповідно до підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Кодексу база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Відповідно до вимог пп.266.5.1 п.266.5 ст.266 ПК України, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує три відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Згідно з підпунктом 266.7.1 обчислення податку з об`єкта/об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості.
Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком) (абзац другий підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України).
Таким чином, розрахунок сум податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, здійснюється контролюючим органом, який направляє такий розрахунок разом із ППР про сплату суми податку платнику податку.
Згідно з вимогами пп.12.1.2 п.12.1. ст.12 ПК України, Верховна Рада України встановлює на території України загальнодержавні податки та збори і визначає перелік місцевих податків та зборів, установлення яких належить до компетенції сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад.
Як передбачено вимогами п.12.3. ст.12 ПК України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.
Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом (пп.12.3.1. п.12.3 ст.12 ПК України).
Відповідно до вимог пп.12.3.3, 12.3.4 п.12.3 ст.12 ПК України копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів.
Рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.
Згідно з вимогами пп.12.4.3 п.12.4 ст.12 ПК України, до повноважень сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, щодо податків та зборів належать: до початку наступного бюджетного періоду прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів, зміну розміру їх ставок, об`єкта оподаткування, порядку справляння чи надання податкових пільг, яке тягне за собою зміну податкових зобов`язань платників податків та яке набирає чинності з початку бюджетного періоду.
Пункт 12.5. ст.12 ПК України встановлює, що офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.
У відповідно до вимог п.30.1 ст.30 ПК України, податкова пільга – передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.
Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат (п.30.2 ст.30 ПК України).
Пунктом 72 Закону України від 24.12.2015 року № 909-VІІІ змінено правове регулювання у ст.266 ПК України, зокрема, зміни стосувались об`єктів, які не підлягають оподаткуванню цим податком (підпункт 266.2.2), порядку встановлення пільг (підпункт 266.4.2), ставки податку (підпункт 266.5.1), обчислення суми податку (266.7.2), порядку сплати податку (підпункт 266.5.9).
Виходячи із системного тлумачення норм Податкового кодексу України законодавець у кожному буквеному пункті (від «а» до «л») передбачив конкретні умови, за наявності яких нерухомість не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Підпунктом «ж» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України визначено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктом оподаткування, до яких віднесено будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
У розумінні пп.14.1.235 п.14.1 ст.14 ПК  України сільськогосподарський товаровиробник - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа-підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

ОБГРУНТУВАННЯ ДОВОДІВ СТОРІН

Вирішуючи справу та задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач використовує нежитлову будівлю зерноскладу, загальною площею 871 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , як сільськогосподарський товаровиробник у формі особистого селянського господарства без створення юридичної особи, у власних цілях та не здає її в оренду, лізинг, позичку.
Отже, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до облікових даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майне, у власності ОСОБА_1 перебуває об`єкт нерухомого майна, а саме: будівля зерноскладу за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 871 кв.м.
На виконання підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України, Головним управлінням ДПС у Миколаївській області сформовано податкове повідомлення-рішення форми «Ф» від 07.06.2021 року №0511838-2410-1422, яким визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2020 рік у сумі 37 709,22 грн.          
Відповідно до рішення Кривоозерської сільської ради від 25.06.2020 року №1 «Про затвердження ставок податку на 2021 рік для об`єктів житлової та не житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб», встановлено ставку податку для об`єктів нежитлової нерухомості, які використовуються для комерційної діяльності, що перебувають у власності фізичних осіб у розмірі 1% розміру мінімальної заробітної плати.
Пунктом 5 вказаного рішення зазначено,          об`єкти          нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб не оподатковуються.
Відповідно до законодавства, органи місцевого самоврядування до 25 грудня року, що передує звітному, подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості, інформацію щодо ставок та наданих пільг юридичним та/або фізичним особам зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.
Враховуючи викладене, контролюючим органом в 2021 році застосовувалась ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки по фізичним особам власникам об`єктів нежитлової нерухомості в розмірі 1 відсотка.          
Нарахування проводились відповідно до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв.м. баз1; оподаткування.
Оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 07.06.2021 року №0511838-2410-1422 ГУ ДПС у Миколаївській області було направлене платнику податків рекомендованим листом за місцем реєстрації платника, яке отримано ним особисто 23.07.2021 року, що підтверджується копією корінця про вручення.

Стосовно щодо застосування до відповідача пільги зі сплати податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, яке використовується для потреб сільського господарства, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до вимог п.п.«ж» п.п.266.2.2, п.266.2, ст.266 ПК України, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), які віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 (далі – Класифікатор), затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації. Метрології та сертифікації від 17.08.2000 №507, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Вказаний Класифікатор містить Методику класифікації будівель за головною класифікаційною ознакою – їх цільовим функціональним призначенням (далі - Методика). Оскільки фактичне основне призначення кожного конкретного об`єкта нерухомості обчислюється на підставі документів, що підтверджують право власності у порядку, визначеному Класифікатором, із використанням Методики ідентифікації за основною класифікаційною ознакою будівель багатофункціонального призначення, то платникам податку на нерухоме майно, від`ємне від земельної ділянки, за отриманням висновку щодо ідентифікації об`єкта нерухомості доцільно звертатись до органу, який реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду. 
Згідно підпункту «г» пункту 30.9 статті 30 ПК України, звільнення від сплати податку та збору - це одна із форм надання податкової пільги. 
Відповідно до пункту 30.2 статті 30 ПК України, підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.
Відповідно до вимог п.п.«ж» п.п.260.2.2. п.266.2 ст.266 ПК України, підставами для надання пільг є надання до органу податкової служби довідки щодо ідентифікації об`єкта нерухомості та віднесення його до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271 Класифікатора). 
Пільга, встановлена підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, стосується сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження. 
Отже, враховуючи вищевказане, колегія суддів зазначає, що застосування податкової пільги передбачає наявність двох умов, перша – власник об`єкта нерухомості є сільськогосподарським товаровиробником, а друга – об`єкт нерухомості призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності. 
З метою уніфікації об`єктів нерухомості Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації розроблено та затверджено наказом від 17.08.2000 №507 Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000 (далі – Класифікатор, ДК БС), який містить Методику класифікації будівель за головною класифікаційною ознакою – їх цільовим функціональним призначенням. 
Так, відповідно до ДК БС «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) включає будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силосі тощо. 
За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на час формування податкового повідомлення-рішення від 07.06.2021 року №0511838-2410-1422, у ОСОБА_1 було право власності на нежилий об`єкт, будівля зерноскладу за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 871 кв.м. (право власності платника податків ОСОБА_1 по вказаному об`єкту припинено 22.10.2021 року). 
У підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України чітко визначено, що сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власно виробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання. 
Крім того, до виробників сільськогосподарської продукції відносять юридичних осіб, фізичних осіб (фізичні особи-підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності (далі - КВЕД), мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин (статті1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» від 23.09.2008 року №575-VI). 
Відповідно до статті 1 Закону України «Про особисте селянське господарство» особисте селянське господарство - це господарська діяльність, яка проводиться без створення юридичної особи фізичною особою індивідуально або особами, які перебувають у сімейних чи родинних відносинах і спільно проживають, з метою задоволення особистих потреб шляхом виробництва, переробки і споживання сільськогосподарської продукції, реалізації її надлишків та надання послуг з використанням майна особистого селянського господарства, у тому числі й у сфері сільського зеленого туризму. 
Діяльність, пов`язана з веденням особистого селянського господарства, не відноситься до підприємницької діяльності. 
Відповідно до вимог п.п.16.1.3 п.6.1 ст.16 ПК України, платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів. 
Підпунктом 17.1.4 п.17.1 ст.17 ПК України визначено, що платник податків має право користуватися податковими пільгами за наявності підстав у порядку, встановленому цим Кодексом. 
Отже, податкова пільга надається на поточний податковий період для відповідних категорій фізичних осіб, за умови письмового звернення до контролюючого органу за місцем реєстрації в поточному періоді. 
З метою вирішення питання щодо наявності у позивача права на пільгу, передбачену п.п.«ж» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, суд має встановити, чи наділений позивач статусом сільськогосподарського товаровиробника у розумінні наведених вище норм права та встановити факт використання позивачем спірної нежитлової будівлі як об`єкта сільськогосподарської інфраструктури в межах сільськогосподарських потреб (Постанова Касаційного адміністративного суду Верховного Суду України, від 04.03.2021 року справа №500/2782/18, адміністративне провадження №к/9901/28325/19). 
Так, згідно з вимогами п.п.266.7 п.266.7 ст.266 ПК України, платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за місцем проживання(реєстрації) для проведення звірки даних, зокрема, щодо розміру загальної площі об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності платника податку. 
У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, контролюючий орган за своєю податковою адресою платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним). 
Відповідно до підпункту 266.7.3 пункту 266.7 статті 266 ПК України, платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за своєю податковою адресою для проведення звірки даних щодо об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності платника податку; розміру загальної площі об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності платника податку; права на користування пільгою із сплати податку; розміру ставки податку; нарахованої суми податку.
Колегія суддів наголошує, що в 2021 році ОСОБА_1 не скористався своїм правом на проведення звірки, яке передбачене п.п.266.7.3 п.266.7 ст.266 ПК України, та не звертався до ГУ ДПС у Миколаївській області із заявою та підтверджувальними документами, щодо звільнення від оподаткування об`єктів нерухомого майна, які має у приватній власності відповідно до вимог п.п.266.2 ст.266 ПК України, тому податкове повідомлення-рішення від 07.06.2021 року№0511838-2410-1422, прийняте відповідно до норм чинного законодавства. 
Так, з матеріалів справи вбачається, що у власності позивача перебувають земельні ділянки сільськогосподарського призначення, а саме: 
- для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2, 52 га, кадастровий номер 4823981600:02:000:0120, та площею 0,27 га, кадастровий номер 4823981600:01:000:0885, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії МК №030160; 
- для ведення особистого селянського господарства площею 0,9236, кадастровий номер 4823981600:02:000:0554, на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер 9421076, виданий 14.09.2013 року, видавник: реєстраційна служба Кривоозерського районного управління юстиції у Миколаївській області, що підтверджується інформаційною довідкою від 24.11.2021 року №286456826.
На вказаних ділянках позивачем вирощуються сільськогосподарські культури.
Так, згідно з вимогами п.46.1 ст.46 ПК України, податкова декларація, розрахунок, звіт (далі – податкова декларація) – документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначеним цим Кодексом) контролюючим органаму строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та\або сплата грошового зобов`язання, у тому числі податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків – фізичних осіб суми утриманого та\або сплаченого податку, а також суми нарахованого єдиного внеску. 
За інформацією баз даних, що знаходиться у користуванні Головного управління ДПС у Миколаївській області від ОСОБА_1 до податкових органів не надходила Податкова декларація про майновий стан та доходи з визначенням сум доходу отриманого від здійснення сільськогосподарської діяльності, що могло б свідчити, про те що ОСОБА_1 є виробником сільськогосподарської продукції. 
Крім того, у власності ОСОБА_1 перебуває земельна ділянка сільськогосподарського призначення, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2, 52 га, кадастровий номер 4823981600:02:000:0120, та площею 0,27 га, кадастровий номер 4823981600:01:000:0885, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії МК № 030160, проте відомостей, які свідчили б про сплату податку відсутні. 
Разом з тим, ОСОБА_1 не перебуває на податковому обліку як фізична особа-підприємець, а найвна в матеріалах справи довідка сторости селища не тягне за собою зміну статусу позивача.
Таким чином, враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що податкове повідомлення-рішення від 07.06.2021 року №0511838-2410-1422, сформоване Головним управлінням ДПС у Миколаївській області відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 та підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України правомірно та скасуванню не підлягає. 
Враховуючи вищезазначене, відсутня сукупність умов, за яких належне ОСОБА_1 нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, можливо звільнити від оподаткування відповідно до положень підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України. 
Колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять будь-які відомості, які б підтверджували факт здійснення позивачем сільськогосподарської діяльності. 
Позиція Європейського суду з прав людини в пункті 42 по справі «Бендерський проти України» відображає принцип незалежного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються.
Вказані вимоги зобов`язують суди при вирішенні справи у конкретному випадку вживати передбачені законом заходи з метою з`ясування всіх обставин у справі, що мають значення для вирішення спору, встановити та надати вичерпну оцінку фактичіним обставинам у межах спірних правовідносин з метою з`ясування об`єктивних причин та факторів, що зумовили настання для платника податків негативних наслідків. 
В свою чергу, вимоги ч.4 ст.9 КАС України зобов`язують суд до активної ролі в судовому процесі, в тому числі до офіційного з`ясування всіх обставин справи і у відповідних випадках до витребування тих доказів, яких на думку суду, не вистачає для належного встановлення обставин у справі, що розглядається. 
Принцип всебічного, повного та об`єктивного дослідження доказів судом при розгляді  адміністративної справи закріплений ч.1 ст.90 КАС України. Зазначений принцип передбачає, зокрема, всебічну перевірку доводів сторін, на які вони посилаються в підтвердження своїх позовних вимог чи заперечень на позов. 
Для повного, об`єктивного та всебічного з`ясування обставин справи суду необхідно надавати належну правову оцінку кожному окремому доказу та їх сукупності, які містяться в матеріалах справи або витребуваються, на підставі яких встановити наявність або відсутн6іцсть обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, з посиланням на це в мотивувальній частині своїх рішень, враховуючи при цьому відповідні норми матеріального права при дотримані норм процесуального права. 
Судом першої інстанції не з`ясовано обставин, що мають значення для правильного її вирішення, а саме, не встановлено чи є позивач сільськогосподарським товаровиробником для цілей визначення податкової пільги згідно з пунктом «ж» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України. 
Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду України від 26.11.2020 року, справа №560/168/19. 
Таким чином, на підставі наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не врахував означені обставини та дійшов помилкового висновку про задоволення позову.
Відповідно до вимог ч.2 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Згідно з вимогами ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до приписів ст.317 КАС України підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. 
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції від 20 лютого 2024 року підлягає скасуванню на підставі ст.317 КАС України з прийняттям у справі нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.
За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 308; 310; 315; 317; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції, – 
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області задовольнити, рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2024 року – скасувати, прийняти у справи нову постанову якою відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 у справі №400/1697/22.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 19.04.2024 року.

Суддя-доповідач 		О.В. Джабурія	
Судді	  	К.В. Кравченко    Н.В. Вербицька