справа № 755/817/24                                       головуючий у суді І інстанції Арапіна Н.Є.
провадження № 22-ц/824/7505/2024             суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.

П О С Т А Н О В А
Іменем України
29 травня 2024 року                                                                                        м. Київ
 
Київський апеляційний суд
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,
 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 17 січня 2024 року про повернення позовної заяви у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, -                                               
В С Т А Н О В И В:
 
         У січні 2024 року ТОВ «Євро-Реконструкція» звернулося до суду з позовом та просило стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за послугу з постачання теплової енергії у розмірі 30 176,30 грн., заборгованість за послугу з постачання гарячої води у розмірі 31 868,57 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 10 913,68 грн. та 3 % річних у розмірі 3 293,12 грн.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 17 січня 2024 року позову заяву ТОВ «Євро-Реконструкція» визнано неподаною та повернуто заявнику.
В апеляційних скаргах, одна з яких подана на електронну адресу суду, а інша на поштову адресу та які є ідентичними за змістом ТОВ «Євро-Реконструкція» просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через порушення норм процесуального права та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач вказує, що подана позовна заява відповідала вимогам статті 175 та 177 ЦПК України, а саме позовна заява була подана в письмовій формі і підписана власноруч (без застосування факсиміле) уповноваженим представником позивача. До позовної заяви було додано належним чином посвідчену копію довіреності на підтвердження повноважень представника позивача, надано витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідно до якого зазначена інформація щодо керівника юридичної особи - генерального директора  ОСОБА_4 .Вказує, що законодавством України не встановлено терміну чинності витягу з реєстру, а подання позивачем витягу, сформованого не на дату видачі представнику довіреності, не є підставою для прийняття судом ухвали про повернення позовної заяви. Крім того, в оскаржуваній ухвалі суду першої інстанції не зазначено експертних висновків, на підставі яких було б встановлено застосування факсиміле при посвідченні копій документів.
Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зокрема, про повернення заяви позивачеві, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що у січні 2024 року ТОВ «Євро-Реконструкція» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 17 січня 2024 року заяву ТОВ «Євро-Реконструкція» визнано неподаною та повернуто заявнику.
Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви, суд першої інстанції виходив із того, що позовну заяву по цій справі підписано Гречан М.В. , на підтвердження повноважень якої надано копію довіреності № 40 від 24 серпня 2023 року, виданої ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» в особі Генерального директора ОСОБА_4. Суд зазначив, що доданий до позовної заяви витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не містить відомостей, що ОСОБА_4 є Генеральним директором ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» та/або був на вказаній посаді під час видання довіреності № 40 від 24 серпня 2023 року. Інших документів на підтвердження повноважень керівника юридичної особи станом на момент звернення до суду не надано. Судом також зазначено, що додану до позову копію довіреності № 40 від 24 серпня 2023 року, посвідчено адвокатом Гречан М.В. не особистим підписом, а факсиміле, що унеможливлює встановлення вираження справжньої волі особи, чий підпис відтворено, на настання відповідних правових наслідків. При цьому, копія довіреності між іншого не містить дати її посвідчення. Таким чином, до матеріалів позовної заяви не додано належних доказів на підтвердження повноважень Гречан М.В. як представника позивача та підписанта позовної заяви.
Апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (§ 59 рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87).
У § 36 рішення у справі «Bellet v. France» від 04 грудня 1955 року, заява № 23805/94, ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».
При цьому, складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі «Дія 97 проти України» від 21 жовтня 2010 року).
Аналогічні правові висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах містяться в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2019 року в справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18).
Відповідно до частини 2 статті 175 ЦПК України позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.
Відповідно до частини 7 статті 177 ЦПК України до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.
Сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника (частина 1 статті 58 ЦПК України).
Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника (частина 3 статті 58 ЦПК України).
Згідно з частиною 1 статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.
Згідно з частиною 1 статті 62 ЦПК України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами, зокрема, довіреністю фізичної або юридичної особи.
Довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (кваліфікованим електронним підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами (частина 3 статті 62 ЦПК України).
Апеляційний суд враховує, що відповідно до положень статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).
Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
Крім цього, заява повертається у випадках, коли, зокрема, заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.
Системний аналіз матеріалів справи свідчить про те, що суд першої інстанції у разі виявлення факту, що позовну заяву було подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви мав постановити ухвалу про залишення такої позовної заяви без руху.
Разом з тим, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про повернення позовної заяви з підстав, передбачених ст. 185 ЦПК України без надання позивачу строку для усунення можливих недоліків позовної заяви.
Апеляційний суд зауважує, що застосування судом правових норм й вчинення дій, що мають юридичне значення, повинно відбуватись із урахуванням обставин конкретної справи та забезпеченням ефективного захисту прав, свобод та законних інтересів. Формальний підхід суду до здійснення своїх повноважень вже на стадії звернення особи до суду може призвести до порушення права на справедливий судовий розгляд.
Так, у рішенні від 08 грудня 2016 року у справі «ТОВ «ФРІДА» проти України» (заява №24003/07) Європейський суд з прав людини зазначив, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням. Проте встановлені обмеження не повинні обмежувати доступ, наданий особам, у такий спосіб або такою мірою, що підриватимуть саму суть цього права. Крім того, обмеження буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, якщо воно не переслідує законну мету, та у разі відсутності розумного пропорційного співвідношення між застосованими засобами та метою, якої прагнуть досягти (рішення від 17 січня 2012 року у справі «Станев проти Болгарії» (Stanev v. Bulgaria), заява №36760/06).
Відтак, згідно з практикою ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише формальний, але й фактичний. Надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.
Аналізуючи фактичні обставини справи, вимоги процесуального права, апеляційний суд вважає, що підстави, визначені п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України для повернення позовної заяви були відсутні, оскільки у суду першої інстанції не було беззаперечних доказів про подання позовної заяви особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписаної або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.
Неналежне на думку суду посвідчення довіреності, не свідчить про відсутність повноважень у представника, який підписав позовну заяву.
В даному випадку, неналежне посвідчення довіреності представника може свідчити про вказані обставини і саме для усунення таких сумнівів ЦПК України передбачає можливість залишення позовної заяви без руху з наданням стороні можливості підтвердити свої повноваження.
З урахування вказаних порушень, оскаржуване судове рішення не може вважатися законним та обґрунтованим, що є підставою для його скасування та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції (п. 6 частини 1 статті 374 ЦПК України).
Згідно зі статтею 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:   неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи;  порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
На підставі викладеного та керуючись ст. 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» задовольнити.
Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 17 січня 2024 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді                                                                                     Фінагеєв В.О.
                                                                                   
    Кашперська Т.Ц.
      
              Яворський М.А.