Справа №592/670/24 	Головуючий у суді 1-ї інстанції - Катрич О. М.	
Номер провадження 33/816/526/24 	Суддя-доповідач Філонова Ю. О. 	
Категорія  130 КУпАП  	  	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2024 року суддя Сумського апеляційного суду Філонова Ю. О. ,з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника – адвоката Фомінова Р.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Фомінова Р.М. на постанову Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 січня 2024 року, якою 

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 1 рік.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 605,60 грн, - 

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 січня 2024 року водій ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП і на нього було накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 1 рік за те, що він 07.01.2024 року о 23 год. 41 хв. в м. Суми по вул. Гетьмана Павла Скоропадського поблизу буд. 22 керував т.з. Renault Logan, д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів, огляд на стан алкогольного проводився на місці зупинки т.з. за допомогою газоаналізатора Alcotest 7510 ARLM-0301, що підтверджується тестом №118 від 07.01.2024, з результатом огляду водій не згоден. Від проходження огляду на встановлення стану алкогольного сп`яніння в найближчому закладі охорони здоров`я відмовився у встановленому законом порядку, чим порушив п. 2.5 ПДР України.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням захисник особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвокат Фомінов Р.М. подав апеляційну скаргу в якій просив поновити строк на апеляційне оскарження постанови Ковпаківського районного суду м.Суми від 25 січня 2024 року, скасувати оскаржувану постанову, провадження по справі закрити на підставі п.4 ч.1 ст.247 КУпАП, за обставин вчинення дії в стані крайньої необхідності. 
В обґрунтування вимог поновлення строку на апеляційне оскарження постанови вказував, що після отримання постанови суду ОСОБА_1 звернувся до Сумського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги для складання процесуальних документів і представництва його інтересів в суді по справі щодо оскарження постанови Ковпаківського районного суду м. Суми та почав збирати необхідні документи, на що був потрібен час. 31 січня 2024 року Сумський місцевий центр з надання БВПД видав доручення адвокату для надання ОСОБА_1 правової допомоги у цій справі, яке фактично було отримано 02 лютого 2024 року. У зв`язку з цим ОСОБА_1 пропустив строк на апеляційне оскарження.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказував, що порушник в судовому засіданні присутній не був, а тому був позбавлений можливості висловити свою позицію по справі, між тим вину не визнав, оскільки діяв у межах крайньої необхідності, у зв`язку з тим, що хворий на цукровий діабет та є інсулінозалежною особою. Так, 07 січня 2024 року приблизно о 23 год. 00 хв. ОСОБА_1 перебував в салоні свого автомобіля біля під`їзду будинку, де він проживав разом з дружиною та своїм батьком за адресою : АДРЕСА_1 . Перед тим, як зайти додому, він випив дві пляшки пива, але потрапити до квартири не зміг, так як батько не відчинив двері. До цього ОСОБА_1 не вживав алкогольних напоїв. Оскільки в квартирі знаходились ліки (інсулін), своєчасний прийом яких був життєво необхідним для нього, останній вирішив їхати на автомобілі до батьків дружини, які проживали за адресою: АДРЕСА_2 , де також знаходились вказані ліки. Іншої можливості своєчасно прийняти ліки ОСОБА_1 об`єктивно не мав, враховуючи комендантську годину, погодні умови та віддаленість проживання батьків дружини.
Зазначав, що факт того, що ОСОБА_1 діяв у стані крайньої необхідності доводиться відеозаписом з якого вбачається, що він повідомляє поліцейським про виключні обставини, а також медичними документами.
Стверджував, що обставини справи, зокрема місце події, пізній час, погодні умови та суттєвість хвороби ОСОБА_1 , свідчать про те, що небезпека, яка виникла для його життя і здоров`я не могла бути усунута іншими дієвими засобами ніж тими, які вчинив правопорушник. Крім того, заподіяна шкода громадському порядку є менш значною, ніж відвернена.
Вказував, що ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності раніше не притягувався, є інвалідом другої групи, має на утриманні неповнолітню дитину.
На думку апелянта суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального закону, стягнувши з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605,60 грн, оскільки він є інвалідом ІІ групи, тому звільнений від його сплати.

Вислухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника – адвоката Фомінова Р.М., які вимоги апеляційної скарги підтримали, просили їх задовольнити, поновити строк на апеляційне оскарження, постанову суду першої інстанції скасувати, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, відео файли і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновків.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 285 КУпАП, постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.
Відповідно до змісту ч. 1 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 в судовому засіданні 25 січня 2024 року присутній не був, копія оскаржуваної постанови на його адресу була направлена 26 січня 2024 року, разом з тим, матеріали справи не містять підтвердження отримання копії постанови. Разом з тим, матеріали справи містять заяву про ознайомлення з матеріалами справи, згідно якої ОСОБА_1 ознайомився зі справою 05 лютого 2024 року, а 07 лютого 2024 року його захисником - адвокатом Фоміновим Р.М. було подано апеляційну скаргу.
Враховуючи вказані обставини, з метою забезпечення особі її права доступу до правосуддя для захисту своїх прав, апеляційний суд вважає за необхідне поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 січня 2024 року, як такий, що пропущений ним з поважних причин.

Щодо постанови судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 січня 2024 року, яку захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвокат Фомінов Р.М. просив скасувати та закрити провадження у справі, то тут апеляційний суд зазначає наступне.
Згідно з ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Зі змісту ст. 252 КУпАП вбачається, що оцінка доказів при розгляді справ про адміністративні правопорушення ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.
Згідно зі ст. 251 КУпАП на основі доказів встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, поясненнями свідків та ін.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно з п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції. Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу. Правопорушення вважається закінченим з того моменту, як він почав рухатись.
Дослідивши матеріали справи апеляційний суд вважає, що висновок судді про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи, оскільки підтверджується наступними доказами:
- протоколом про адміністративне правопорушення ААД №698842 від 08.01.2024 року, який за змістом відповідає вимогам статті 256 КУпАП і сумнівів не викликає, містить всі обставини, які складають об`єктивну сторону складу правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, тестом №118 газоаналізатора «Alcotest 7510», прилад № ARLM-0301, результат 1,48 %
- дослідженим судом відеозаписом, з якого вбачається встановлено факт виявлення ознак алкогольного сп`яніння, факт пропозиції пройти огляд на встановлення наявності чи відсутності алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою алкотестеру «Драгер» або проїхати до медичного закладу, де ОСОБА_1 проходить огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою алкотестеру «Драгер», результат 1,48 проміле, ОСОБА_1 не погоджується з результатом огляду, разом з тим відмовляється пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі. При цьому ОСОБА_1 повідомляв поліцейським, що їде до батьків дружини за інсуліном, оскільки є інсулінозалежною людиною з діабетом.
Дослідивши вказані матеріали, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначені докази відповідають критеріям належності та допустимості, а в своїй сукупності також достатності для підтвердження висновків суду першої інстанції про доведення винуватості ОСОБА_1 у порушенні ним вимог п.2.5 ПДР України, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, у поза розумний сумнів.
Доводи апелянта про те, що адміністративне правопорушення було вчинене в стані крайньої необхідності, що за ст.17 КУпАП є обставиною, яка виключає адміністративну відповідальність, на думку апеляційного суду не підлягають до задоволення, оскільки апеляційний суд не розцінює керування транспортного засобу в стані алкогольного сп`яніння як крайню необхідність.
Так, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Керування транспортним засобом в стані алкогольного чи іншого сп`яніння є найбільш тяжким правопорушенням у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а водій у стані сп`яніння є загрозою для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху: водіїв, пішоходів, велосипедистів, а також і для самого себе та власності третіх осіб.
Відповідно до ст.17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.
Згідно ст.18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.
Так, в постанові від 21 грудня 2018 року в справі № 686/5225/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зауважив, що у разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.
Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.
Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам.
Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.
Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.
В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі. За правовим полем України, зокрема п.2.5 Правил дорожнього руху, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України 10.10.2001 року з подальшими змінами, ст. 130 КУпАП водіям забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
Враховуючи вищевикладене, коли ОСОБА_1 реалізував своє право володіти та керувати транспортним засобом, він тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.
Суд критично відноситься до доводів апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 діяв в стані крайньої необхідності, так як їхав з дружиною за інсуліном до батьків дружини, оскільки небезпека про яку він зазначає за даних обставин могла бути усунута іншими засобами – шляхом виклику швидкої медичної допомоги.
Таким чином, зважаючи на конкретні обставини справи, правопорушення, яке вчинив ОСОБА_1 є умисною, суспільно небезпечною дією, а тому зазначені у апеляційній скарзі обставини не можуть вважатись такими, що є підставою для закриття справи у зв`язку з вчиненням дій особою в стані крайньої необхідності.
Разом з тим, як вбачається з оскаржуваної постанови з ОСОБА_1 на користь держави постановлено стягнути судовий збір в сумі 605,60 грн.
Відповідно положень п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи, тому оскаржувана постанова судді суду першої інстанції в частині стягнення судового збору підлягає зміні з подальшим виключенням з її резолютивної частини вказівки щодо покладення на ОСОБА_1 обов`язку по сплаті судового збору.

Керуючись ст. 294 КУпАП України, –

П О С Т А Н О В И В:

Поновити захиснику особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвокату Фомінову Р.М. строк на апеляційне оскарження постанови Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 січня 2024 року.

Апеляційну скаргу захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Фомінова Р.М.  задовольнити частково.

Постанову судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 січня 2024 року відносно ОСОБА_1 в частині вирішення питання щодо стягнення судового збору - змінити.

Виключити з резолютивної частини постанови судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 січня 2024 року вказівку суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави 605 грн. 60 коп. судового збору.

В іншій частині постанову залишити без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Суддя Сумського апеляційного суду	Філонова Ю. О.