КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ
 
Справа №757/62541/19                                Головуючий у 1 інстанції: Соколов О.М.
Провадження №22-ц/824/6852/2024          Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р..
 
22 травня 2024 року                                                                       м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого                                                   Гаращенка Д.Р.
суддів                                                    Олійника В.І., Сушко Л.П.
 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 13 грудня 2023 року у справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих коштів,-
 
ВСТАНОВИЛА:
 
Короткий зміст обставин справи
 
У листопаді 2019 року Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - ГУ ПФУ в м. Києві) звернулося до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих коштів.
Просило стягнути з відповідача на свою користь безпідставно отримані кошти у сумі 132 265,39 грн.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що на обліку в ГУ ПФУ в м. Києві перебуває громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який отримує пенсію за вислугою років відповідно до Закону України «Про прокуратуру».
У провадженні Печерського районного суду м. Києва перебувала справа за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про зобов`язання вчинити певні дії.
Постановою Печерського районного суду м. Києва від 02 грудня 2016 року адміністративний позов задоволено частково, зобов`язано відповідача здійснити з 08 квітня 2016 року перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії.
Такий перерахунок було здійснено, внаслідок чого розмір пенсії ОСОБА_1 зменшився. 
Після проведеного перерахунку було розраховано суму надміру виплаченої пенсії, яка склала 132 265,39 грн.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 13 грудня 2023 року позовні вимоги задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ГУ ПФУ в м. Києві безпідставно отримані кошти у сумі 132 265,39 грн та сплачений судовий збір у розмірі 1 983,98 грн.
 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
 
Не погоджуючись із рішенням Печерського районного суду міста Києва від 13 грудня 2023 року, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу та просив скасувати рішення і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Вважає рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим та ухваленим на підставі неповно з`ясованих обставин.
На обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що проведений ГУ ПФУ в м. Києві розрахунок заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі 132 265,39 грн є нікчемним, оскільки його здійснено на підставі незаконного перерахунку пенсії відповідача, внаслідок якого її розмір незаконно обмежено сумою в 10 740,00 грн, всупереч рішенню суду.
Зазначає, що в судовому рішенні не наведено жодних доводів відповідача і його представників, оскільки вони належним чином не були повідомленні про час розгляду справи.
Вважає, що судом першої інстанції не надано оцінку неналежному виконанню позивачем постанови Печерського районного суду м. Києва від 02 грудня 2016 року, внаслідок чого пенсія відповідача зменшилась майже втричі та не зазначається, який розмір пенсії у відповідача був до та після проведення перерахунку управлінням та чи були дотримані при цьому його права та свободи.
Вважає обґрунтування необхідності стягнення з відповідача частини нарахованої йому пенсії в розмірі 132 265,39 грн необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України недоречним. 
 
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив, позивач не скористався своїм правом для подачу відзиву.
 
Позиція суду апеляційної інстанції
 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
У порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.
 
Частиною 1 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з вимогами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судом
 
Судом першої інстанції встановлено, що на обліку в ГУ ПФУ в м. Києві (Печерський район) перебуває громадянин ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який отримує пенсію за вислугу років, що підтверджується копією довідки про присвоєння відповідно до закону України «Про прокуратуру» (копія розпорядження Управління Пенсійного фонду України в Печерському районі м. Києва від 15 червня 2015 року №197708).
16 грудня 2015 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 1055 «Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України».
Цією постановою реорганізовано деякі територіальні органи Пенсійного фонду України шляхом злиття окремих органів Пенсійного фонду України, а саме: управління Пенсійного фонду України в Оболонському районі м. Києва, управління Пенсійного фонду України в Печерському районі м. Києва, управління Пенсійного фонду України в Подільському районі м. Києва, управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Києва реорганізовано шляхом злиття та перейменовано на Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві.
29 березня 2017 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 203 «Про утворення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві».
Цією постановою затверджено перелік територіальних органів Пенсійного фонду України, які реорганізуються шляхом злиття, а саме, Правобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві. Лівобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві. Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві та головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві реорганізовано шляхом злиття та створено нову юридичну особу Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві.
27 квітня 2018 року було створено нову юридичну особу ГУ ПФУ в м. Києві, ЄДРПОУ 42098368, яка є правонаступником всіх прав та обов`язків припинених Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві. Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві та головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.
Так, відповідно до матеріалів справи, у провадженні Печерського районного суду м. Києва перебувала справа за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про зобов`язання вчинити певні дії.
Постановою Печерського районного суду міста Києва від 02 грудня 2016 року адміністративний позов задоволено частково, зобов`язано відповідача здійснити з 08 квітня 2016 року перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії.
Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2017 року постанову Печерського районного суду м. Києва від 02 грудня 2016 року залишено без змін.
У червні 2017 року, в межах покладених зобов`язань, ГУ ПФУ в м. Києві виконало постанову Печерського районного суду від 02 грудня 2016 року № 753/37645/16-а, що підтверджується копією розпорядження ГУ ПФУ в м. Києві про перерахунок пенсії від 02 червня 2017 року № 197708, копія службової записки управління від 07 червня 2017 року № 31822/07, копія постанови Печерського районного суду в м. Києві від 02 грудня 2016 року; копія ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2017 року, копія ухвали Печерського районного суду м. Києва від 10 серпня 2017 року.
При здійсненні перерахунку на виконання вищезазначеної постанови розмір пенсії відповідача зменшився, про що відповідача було повідомлено листом ГУ ПФУ в м. Києві від 08 червня 2017 року № 32132/07.
Відповідачем було подану заяву від 23 жовтня 2017 року до ГУ ПФУ в м. Києві з проханням виконувати постанову Печерського районного суду в м. Києві від 02 грудня 2016 року та подано звернення від 21 жовтня 2017 року.
Відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства (чинної на дату здійснення відповідного перерахунку) постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.
Враховуючи вищевикладене, після проведення перерахунку пенсії на виконання рішення Печерського районного суду в м. Києві від 02 грудня 2016 року було розраховано суму надміру виплаченої пенсії.
Відповідно до довідки ГУ ПФУ в м. Києві про розмір призначеної та фактично отриманої пенсії № 3 ця сума склала 132 265,39 грн за період з 08 квітня 2016 року до 31 липня 2017 року.
З метою досудового врегулювання спору, ГУ ПФУ в м. Києві було надіслано лист відповідачу з пропозицією добровільного внесення надміру виплачених коштів, проте даний лист був відповідачем проігнорований.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що у зв`язку з набранням постановою Печерського районного суду від 02 грудня 2016 року №753/37645/16-а законної сили, відповідно до якого розмір пенсії відповідача зменшився, а тому відповідно до частини 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла йогo у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
 
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 50 Закону України від 09 липня 2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058) передбачено, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.
Оскільки Законом № 1058 регулюються лише питання повернення (відшкодування) коштів у разі встановленого факту зловживання з боку пенсіонера або в разі подання роботодавцем недостовірних відомостей про заробіток, стаж пенсіонера та не врегульовано питання повернення пенсійних виплат, одержаних без достатніх правових підстав, чи на підставах, що подом відпали, а також одержаних у результаті допущеної помилки з боку органу Пенсійного фонду та недобросовісності з боку набувача пенсійних виплат, то підлягає застосуванню закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону).
У даному випадку підлягають застосуванню правила ст.ст. 1212-1213 ЦК України, які встановлюють порядок повернення майна, набутого без достатньої правової підстави, та застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Відповідно до частини 1-3 ст. 326 ЦК України у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі України. Від імені та в інтересах держави України право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб`єктами.
 
Відповідно до частини 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла йогo у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Слід зауважити, що набрання постановою Печерського районного суду м. Києва від 02 грудня 2016 року № 753/37645/16-а законної сили, відповідно до якого розмір пенсії відповідача зменшився і є обставиною, яка є ознакою статті 1212 ЦК України.
Так, відповідно до правової позиції щодо права державних органів на зменшення грошових виплат, яке зазначене у рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-pп/2011 Конституційний Суд України, який встановив, що передбачені законами соціально - економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовленні необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з ч. 1 ст. 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.
Отже, зважаючи на наведене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позов є законним, таким, що відповідає вимогам чинного законодавства України та підлягає задоволенню в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги щодо незаконного перерахунку пенсії відповідача, внаслідок якого її розмір незаконно обмежено сумою в 10 740,00 грн, всупереч рішенню суду не підтверджені належними доказами, а є лише міркуванням відповідача.
Постанова Печерського районного суду м. Києва від 02 грудня 2016 року у справі №757/37645/16-а  набрала законної сили, а тому є обов`язковою для всіх осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.
Інші доводи апеляційної скарги на висновки суду не впливають, зводяться до необхідності переоцінки доказів, яким судом першої інстанції дана належна оцінка.
Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат немає.
Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Печерського районного суду міста Києва від 13 грудня 2023 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
 
Головуючий                                                                           Д.Р. Гаращенко
 
Судді                                                                                       В.І. Олійник
 
                                                                                                 Л.П. Сушко