ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

22 травня 2024 року 	м. Дніпро	справа № 160/204/24	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача:  Шальєвої В.А.
суддів:                           Сафронової С.В., Чередниченка В.Є.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 березня 2024 року (суддя Горбалінський В.В.) в справі № 160/204/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровської області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровської області (далі — ГУ ДПС) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень:
№5298-15 від 14 травня 2015 року про визначення суми податкового зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб в розмірі 21418,30 грн. за 2015 рік;
№4482-1302 від 29 квітня 2016 року про визначення суми податкового зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб в розмірі 31586,52 грн. за 2016 рік;
№993428-1319-0464/1 від 06 червня 2018 року про визначення суми податкового зобов`язання орендної плати з фізичних осіб в розмірі 30990,44 грн. за 2017 рік.
Підставами позову вказано дві обставини:
1) рішення Дніпропетровської міської ради №7/60 від 28 січня 2015 року прийнято та опубліковано протягом 2015 року, тому не могло бути застосовано в 2015 році в силу приписів пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України, що обумовлює протиправність податкового повідомлення-рішення №5298-15 від 14 травня 2015 року;
2) позивач звільнена від сплати плати за землю відповідно до пп. 281.1.3 п. 281.1 ст. 281 Податкового кодексу України. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 березня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову. 
На думку апелянта, оскільки рішення Дніпропетровської міської ради №7/60 від 28 січня 2015 року прийнято та опубліковано протягом 2015 року, тому податок на майно в частині плати за землю міг справлятися не раніше 2016 року в силу приписів пп.12.3.4 п.12.3 ст.12 Податкового кодексу України. 
Вважає, що поняття «орендна плата» та «земельний податок» не є тотожними, є різними видами плати за землю.
Вказує на відсутність рішень Дніпровської міської ради про затвердження нормативної грошової оцінки земель міста, на підставі яких визначена нормативна грошова оцінка (далі - НГО) земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:04:008:0017, площею 0,0290 га.
Витяг з технічної документації про НГО від 27 січня 2011 року не може бути врахований відповідачем, оскільки минув строк його дії, відсутні детальні розрахунки податку на землю та орендної плати з урахуванням індексу інфляції за період 2015-2017 роки.
У витязі з НГО вказано, що це землі несільськогосподарського призначення під торговельний павільйон, хоча з 2010 року на земельній ділянці розташована будівля кафе.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав. 
Судом першої інстанції встановлено, що 24 вересня 2003 року між ОСОБА_1 (орендар) та Дніпропетровською міською радою (орендодавець) укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до якого орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду земельну ділянку площею 0,029 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , для фактичного розміщення торговельного павільйону.
Відповідно до пунктів 3.1-3.4 договору оренди сума орендної плати за користування земельною ділянкою на термін дії договору складає 19853,92 грн; орендна плата за користування земельною ділянкою сплачується у грошовій формі в розмірі земельного податку, вноситься на розрахунковий рахунок Держказначейства за місцем податкового звіту щомісячно (до 15 числа наступного місяця) і на майбутній період вноситься на термін не більше одного календарного року; розмір земельного податку переглядається у разі законодавчої зміни ставок земельного податку; сума орендної плати індексується у разі збільшення ставок земельного податку за умови виплати її у повному обсязі до закінчення терміну дії договору.
14 травня 2015 року Головним управління ДФС у Дніпропетровській області прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Ф» №5298-15 на загальну суму 21418,30 грн., яким позивачу визначено грошове зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб за 2015 рік.
29 квітня 2016 року Головним управління ДФС у Дніпропетровській області прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Ф» №4482-1302 на загальну суму 31586,52 грн., яким визначено позивачу грошове зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб за 2016 рік.
06 червня 2018 року Головним управління ДФС у Дніпропетровській області прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Ф» №993428-1319-0464/1 на загальну суму 30990,44 грн., яким визначено позивачу грошове зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб за 2017 рік.
Врахувавши, що договором оренди земельної ділянки від 24 вересня 2003 року, укладеним між позивачем та Дніпропетровською міською радою, передбачено сплату позивачем орендної плати; розмір земельного податку переглядається у разі законодавчої зміни ставок земельного податку; сума орендної плати індексується у разі збільшення ставок земельного податку за умови виплати її у повному обсязі до закінчення терміну дії договору, суд першої інстанції вказав, що прийняття Дніпропетровською міською радою рішення №7/60 від 28 січня 2015 року, яким, зокрема, установлено на території міста місцевий податок - плату за землю, не може вважатися підставою для звільнення позивача від сплати плати за землю, яка визначена Податковим кодексом України та, в тому числі, договором оренди земельної ділянки.
Також суд першої інстанції відхилив доводи позивача про те, що вона звільнена від сплати плати за землю відповідно до пп. 281.1.3 п. 281.1 ст. 281 Податкового кодексу України, оскільки вид використання спірної земельної ділянки позивача не відноситься до видів використання земельної ділянки, за які пенсіонери (за віком) звільняються від сплати плати за землю.
Суд визнає приведений висновок обґрунтованим, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що між ОСОБА_1 як орендарем та Дніпропетровською міською радою як орендодавцем 24 вересня 2003 року укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до якого орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду земельну ділянку площею 0,029 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , для фактичного розміщення торговельного павільйону, за умовами якого сума орендної плати за користування земельною ділянкою на термін дії договору складає 19853,92 грн; орендна плата за користування земельною ділянкою сплачується у грошовій формі в розмірі земельного податку, вноситься на розрахунковий рахунок Держказначейства за місцем податкового звіту щомісячно (до 15 числа наступного місяця) і на майбутній період вноситься на термін не більше одного календарного року; розмір земельного податку переглядається у разі законодавчої зміни ставок земельного податку; сума орендної плати індексується у разі збільшення ставок земельного податку за умови виплати її у повному обсязі до закінчення терміну дії договору.
ГУ ДФС у Дніпропетровській області прийняті наступні податкові повідомлення-рішення:
від 14 травня 2015 року №5298-15 про визначення ОСОБА_1 податкового зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб за 2015 рік в розмірі 21418,30 грн;
від 29 квітня 2016 року №4482-1302 про визначення ОСОБА_1 податкового зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб за 2016 рік в розмірі 31586,52 грн;
від 06 червня 2018 року №993428-1319-0464/1 про визначення ОСОБА_1 податкового зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб за 2017 рік в розмірі 30990,44 грн.
Рішенням Дніпропетровської міської ради №7/60 від 28 січня 2015 року, зокрема, установлено на території міста місцевий податок - плату за землю.
Спірним в цій справі є питання правомірності визначення позивачу податкового зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб за 2015-2017 роки.
Стосовно правомірності податкового повідомлення-рішення від 14 травня 2015 року №5298-15, яким ОСОБА_1 визначено податкове зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб за 2015 рік в розмірі 21418,30 грн, суд зазначає таке.
Підставою позову в цій частині позивачем вказано, що рішення Дніпропетровської міської ради №7/60 від 28 січня 2015 року прийнято та опубліковано протягом 2015 року, тому не могло бути застосовано в 2015 році в силу приписів пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України.
Відповідно до підпункту 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі – ПК України, застосовується в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. 
Підпунктом 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Плата за землю є складовою податку на майно (стаття 265 ПК України).
Платниками земельного податку, як встановлено пунктом 269.1 статті 269 ПК України, є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.
Відповідно до статті 270 ПК України об`єкти оподаткування земельним податком є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.
Згідно з пунктом 271.1 статті 271 ПК України базою оподаткування земельним податком є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.
Пунктом 288.1 статті 288 ПК України передбачено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, оформлений та зареєстрований відповідно до законодавства.
Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.
Форма надання інформації затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної податкової політики.
Пунктами 288.2 — 288.5 статті 288 ПК встановлено, що платником орендної плати є орендар земельної ділянки.
Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.
Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.
Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки; не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.
Таким чином, розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди.
Положеннями підпунктів 12.3.4, 12.3.5 пункту 12.3 статті 12 ПК України визначено, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.
У разі якщо сільська, селищна або міська рада не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів та акцизного податку в частині реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, що є обов`язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.
Враховуючи, що обов`язок сплати орендної плати як плати за землю та розмір орендної плати встановлені договором оренди, укладеним позивачем із власником земельної ділянки (міською радою), а також безпосередньо нормами ПК України, факт прийняття міською радою рішення про встановлення місцевих податків, до яких відноситься й плата за землю, рішенням Дніпропетровської міської ради №7/60 від 28 січня 2015 року, не звільняє орендаря (позивача) від обов`язку сплатити орендну плату за 2015 рік.
При цьому, як встановлено пунктом 12.3.5 пункту 12.3 статті 12 ПК України, у разі неприйняття органом місцевого самоврядування відповідного рішення, плата за землю як місцевий податок має справлятися, виходячи з норм ПК України, із застосування ставки, що діяла до 31 грудня попереднього року.
Відтак, суд погоджує висновок суду першої інстанції, що підстави, з якими позивач пов`язує протиправність визначення податкового зобов`язання з орендної плати за 2015 рік, є помилковими.
Стосовно посилання  позивача на звільнення від сплати плати за землю відповідно до пп. 281.1.3 п. 281.1 ст. 281 ПК України суд зазначає наступне.
Підпунктом 281.1.3 пункту 281.1 статті 281 ПК України встановлено, що від сплати податку звільняються пенсіонери (за віком).
Відповідно до пункту 281.2 статті 281 ПК України звільнення від сплати податку за земельні ділянки, передбачене для відповідної категорії фізичних осіб пунктом 281.1 цієї статті, поширюється на одну земельну ділянку за кожним видом використання у межах граничних норм:
281.2.1. для ведення особистого селянського господарства - у розмірі не більш як 2 гектари;
281.2.2. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка): у селах - не більш як 0,25 гектара, в селищах - не більш як 0,15 гектара, в містах - не більш як 0,10 гектара;
281.2.3. для індивідуального дачного будівництва - не більш як 0,10 гектара;
281.2.4. для будівництва індивідуальних гаражів - не більш як 0,01 гектара;
281.2.5. для ведення садівництва - не більш як 0,12 гектара.
В цьому випадку видом використання земельної ділянки, яка надана в оренду ОСОБА_1 , є для фактичного розміщення торговельного павільйону.
Відтак, вид використання земельної ділянки, яка знаходиться у оренді позивача, не відноситься до видів використання земельної ділянки, за які пенсіонери (за віком) звільняються від сплати плати за землю, тому позивач як пенсіонер за віком в силу приписів ПК України не звільнена від плати за землю.
Приведені обставини вказують на правомірність визначення позивачу податкового зобов`язання з орендної плати спірними податковими повідомленнями-рішення за 2015-2017 роки.
Суд звертає увагу, що доводи апеляційної скарги (крім підстав, з якими позивач пов`язує протиправність визначення податкового зобов`язання з орендної плати за 2015 рік — встановлення місцевих податків рішенням міської ради у 2015 році, що обумовлює неможливість сплати таких податків в тому ж бюджетному році) не були підставами позову.
Приписами частини п`ятої статті 308 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції. 
Оскільки доводи апелянта не були підставами позову, суд апеляційної інстанції не може розглядати такі доводи, тому судом не надається оцінка більшості з доводів позивача, викладених в апеляційній скарзі.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Оскільки предметом позову в цій справі є рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 6 ч. 6 ст. 12 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених цим пунктом.
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 березня 2024 року в справі № 160/204/24 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду  від 05 березня 2024 року в справі № 160/204/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровської області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 22 травня 2024 року та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.
Повне судове рішення складено 22 травня 2024 року.
   
             Суддя-доповідач                                                                      В.А. Шальєва 

                               суддя                                                                      С.В. Сафронова 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко