П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 червня 2024 року
м. Київ
справа № 190/580/22
провадження № 51-1361км24
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:
головуючого                                   ОСОБА_1 ,
суддів                                               ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора                                       ОСОБА_5 ,
потерпілого                                    ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),
представника потерпілого         ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),
захисника                                       ОСОБА_8 (у режимі відеоконференції),
засудженого                                  ОСОБА_9 (у режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_9 на вирок П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2023 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 16 січня 2024 рокущодо
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Пальмирово П`ятихатського району Дніпропетровської області, жителя АДРЕСА_1 , 
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, і
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2023 рокуОСОБА_9 визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
Цивільні позови ОСОБА_6 та ОСОБА_10 задоволено. Стягнуто із засудженого на користь ОСОБА_6 та ОСОБА_10 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 223 000 грн та 308100 грн відповідно. 
Також стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 на відшкодування шкоди, завданої малолітньому ОСОБА_11 , у зв`язку зі смертю батька та втратою годувальника, у розмірі 33,3% від розміру мінімальної заробітної плати, установленого Законом України «Про державний бюджет» на поточний рік, починаючи з 19 жовтня 2021 року, щомісячно до досягнення ОСОБА_11 вісімнадцяти років або до закінчення навчання (денної форми навчання), але не більше як до досягнення ним двадцяти трьох років, а також на користь ОСОБА_10 на відшкодування шкоди, завданої у зв`язку з втратою годувальника, у розмірі 33,3% від розміру мінімальної заробітної плати, установленого Законом України «Про державний бюджет» на поточний рік, починаючи з 19 жовтня 2021 року, щомісячно до досягнення ОСОБА_11 чотирнадцяти років.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів, а також інші питання, визначені кримінальним процесуальним законодавством.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 16 січня 2024 року зазначений вирок місцевого суду залишено без змін. 
Судами попередніх інстанцій встановлено, що 08 жовтня 2021 року приблизно о 18 год 49 хв, ОСОБА_9 , керуючи технічно справним автомобілем ГАЗ-3307 (д.н.з.  НОМЕР_1 ) та рухаючись по проїжджій частині дороги М-30 «Стрий - Умань - Дніпро - Ізварине (через м. Вінницю, Кропивницький) з боку с. Осикувате у напрямку с. Саївка у Кам`янському районі Дніпропетровської області, почав виконувати маневр розвороту ліворуч з правого узбіччя, який не зміг виконати за один прийом, а тому, знаходячись поперек дороги, з метою закінчення маневру розвороту усупереч вимогам пунктів 1.3, 1.5, 2.3 та 10.1 ПДР поновив рух заднім ходом, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, виїхав на смугу руху автомобіля «АUDI АЗ» (д.н.з. НОМЕР_2 ) під керуванням водія ОСОБА_12 , внаслідок чого відбулося зіткнення передньою лівою частиною автомобіля «АUDI АЗ» із задньою лівою боковою частиною автомобіля ГАЗ-3307.
Порушення вимог п. 10.1 ПДР водієм ОСОБА_9 знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку з настанням даної ДТП, внаслідок якої водію ОСОБА_12 спричинено тілесні ушкодження, від яких настала його смерть в автомобілі екстреної медичної допомоги під час його транспортування до медичного закладу.
Вимоги касаційної скарги, узагальнені доводи особи, яка її подала, та заперечень на неї
У касаційній скарзі захисник посилається на істотні порушення вимог КПК, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та неповноту судового розгляду, просить скасувати вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
На обґрунтування своїх вимог захисник вказує про те, що:
- місцевий суд за наявності двох суперечливих один одному висновків судових автотехнічних експертиз від 23 лютого 2022 року № СЕ-19/104-22/5739-ІТ та від 15 червня 2023 року № СЕ-19/104-23/15275-ІТ безпідставно поклав в основу вироку лише висновок експертизи від 23 лютого 2023 року без зазначення мотивів неврахування висновків, що наведені у додатковій судовій автотехнічній експертизі від 15 червня 2023 року;
- суд першої інстанції поклав в основу свого рішення протокол слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_13 від 17 лютого 2022 року без повного його дослідження, оскільки вказаний протокол є нечитабельний;
- місцевий суд у судовому засіданні дослідив лише заключні частини судових експертиз без здійснення повного дослідження вказаних експертиз;
- суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні низки клопотань сторони захисту, а саме щодо призначення комплексної судової автотехнічної експертизи; щодо повного дослідження у судовому засіданні судових експертиз; щодо виклику та допиту слідчого, який склав протокол слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_13 від 17 лютого 2022 року, експерта, який проводив судово-медичну експертизу від 27 листопада 2021 року № 156-Е;
- місцевий суд усупереч вимогам КПК постановив ухвалу, якою безпідставно приєднав до матеріалів кримінального провадження цивільний позов ОСОБА_10 та визнав її цивільним позивачем;
- судове провадження у суді першої інстанції було здійснено за відсутності цивільного позивача ОСОБА_10 , належним чином не повідомленої про дату, час і місце судового засідання, участь якої судом була визнана обов`язковою;
- апеляційний суд усупереч вимогам ч. 3 ст. 404 КПК не розглянув клопотання сторони захисту про повторне дослідження доказів, усіх обставин справи та допит свідків і експертів;
- апеляційний суд не надав вичерпних відповідей на доводи, зазначені у апеляційній скарзі сторони захисту, через що рішення цього суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК.
У запереченнях на касаційну скаргу захисника представник потерпілого вказує про її необґрунтованість та просить залишити цю скаргу без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без зміни.
Позиції учасників судового провадження
В судовому засіданні захисник та засуджений підтримали вимоги касаційної скарги, просили її задовольнити, а прокурор, потерпілий та його представник заперечували проти задоволення касаційної скарги сторони захисту, вважали рішення судів попередніх інстанцій законними та обґрунтованими і просили залишити їх без зміни.
Мотиви суду
Колегія суддів заслухала суддю-доповідача, учасників судового провадження, перевірила матеріали кримінального провадження, наведені у касаційній скарзі доводи і дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення.
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Під час розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій, а неповнота судового розгляду, на що посилається захисник у касаційній скарзі, не може бути предметом перегляду в касаційному суді.
Доводи у касаційній скарзі захисника про те, що місцевий суд за наявності двох суперечливих один одному висновків судових автотехнічних експертиз від 23 лютого 2022 року № СЕ-19/104-22/5739-ІТ та від 15 червня 2023 року № СЕ-19/104-23/15275-ІТ безпідставно поклав в основу вироку лише висновок експертизи від 23 лютого 2023 року без зазначення мотивів неврахування висновків, що наведені у додатковій судовій автотехнічній експертизі від 15 червня 2023 року колегія суддів відхиляє.
В ході касаційної перевірки матеріалів кримінального провадження встановлено, що судами попередніх інстанцій досліджувалися як висновок судової автотехнічної експертизи від 23 лютого 2022 року № СЕ-19/104-22/5739-ІТ, так і висновок додаткової судової автотехнічної експертизи від 15 червня 2023 року № СЕ-19/104-23/15275-ІТ, предметом дослідження в яких були матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_9 .
У результаті дослідження судами першої та апеляційної інстанцій висновку судової автотехнічної експертизи від 23 лютого 2022 року було враховано те, що в діях водія ОСОБА_9 встановлена невідповідність вимогам п. 10.1 ПДР.
В ході судового розгляду цими судами було також досліджено та оцінено висновок судової автотехнічної експертизи від 15 червня 2023 року № СЕ-19/104-23/15275-ІТ, яку було проведено на підставі ухвали місцевого суду за результатами розгляду клопотання захисника у редакції наданих ним питань. Як встановили суди, в цьому висновку жодної відповіді на поставлені запитання експертом не надано, із наведенням відповідних мотивів.
Суд звертає увагу, що запитання, які ставилися експерту у обох зазначених експертизах різні. При чому у додатковій експертизі, яка проводилася за ініціативою сторони захисту, питання були більш конкретизовані. Однак експерт фактично не відповів на ці додаткові запитання. Проте цей факт не означає, що мають місце суперечності між обома зазначеними експертизами. Адже експерт зміг у першій автотехнічній експертизі від 23 лютого 2022 року відповісти на поставлені запитання. Однак більшої конкретизації і можливості відповісти на ширший спектр запитань, що були окреслені у додатковій експертизі не мав, що і обґрунтував у своєму висновку.
Таким чином, аргументи захисника про те, що суди попередніх інстанцій не усунули протиріч, які містяться у висновку судової автотехнічної експертизи від 23 лютого 2022 року № СЕ-19/104-22/5739-ІТ та у висновку додаткової судової автотехнічної експертизи від 15 червня 2023 року № СЕ-19/104-23/15275-ІТ, в яких на аналогічні запитання про невідповідність дій водіїв автомобілів ГАЗ-3307 та АUDI АЗ вимогам ПДР експерти відповіли по-різному, колегія суддів відхиляє, оскільки вказані висновки експертиз були предметом ретельного дослідження і оцінки судами попередніх інстанцій, і суди не встановили у них протиріч.
Усупереч доводам сторони захисту про безпідставну відмову в задоволенні клопотання захисника про призначення комплексної судової автотехнічної експертизи, вказане клопотання було вирішене судом першої інстанції із дотриманням вимог ст. 350 КПК, з прийняттям відповідного рішення у формі ухвали та з наведенням належних мотивів таких своїх висновків.
Зокрема суд у своїй ухвалі від 15 серпня 2023 року вказав, що комплексною є експертиза, що проводиться із застосуванням спеціальних знань різних галузей науки, техніки або інших спеціальних знань (різних напрямів у межах однієї галузі знань) для вирішення одного спільного (інтеграційного) завдання (питання), та наголосив, що в своєму клопотанні захисник не вказав нових або будь-яких вихідних даних для проведення експертизи, не зазначив яку експертизу в комплексі з авто технічною експертизою, він просить провести для вирішення поставлених запитань.
З такими висновками місцевого суду обґрунтовано погодився суд апеляційної інстанції, і погоджується колегія суддів.
Судами попередніх інстанцій на підставі дослідженого висновку судово-медичної експертизи від 27 листопада 2021 року № 156-Е було встановлено, що причиною смерті водія ОСОБА_12 стали численні тілесні ушкодження, які могли утворитися від дії тупого твердого предмету (предметів) з жорсткою поверхнею на рівні контакту, якими могли бути виступаючі частини салону автомобіля, в строк та, можливо, за обставин, що викладені в постанові, а саме 18 жовтня 2021 року. Водночас вказаний висновок не містить відомостей про те, що наявна у ОСОБА_12 прижиттєва гіпертонічна хвороба стала причиною його смерті.
Із дослідженого судами висновку судово-медичної експертизи убачається, що предметом експертного дослідження був труп ОСОБА_12 і на розв`язання експерта було поставлено низку питань щодо наявних тілесних ушкоджень, їхнього ступеня тяжкості, причини смерті потерпілого, стану алкогольного сп`яніння та захворювань, які мав ОСОБА_12 за життя.
Висновки, зроблені експертом у дослідженні, є чіткими, зрозумілими і не викликали у суду будь-яких запитань, а тому не потребували додаткових роз`яснень шляхом допиту експерта у судовому засіданні як це регламентовано ст. 356 КПК.
Твердження захисника про безпідставну відмову у задоволенні його клопотання про виклик та допит експерта, який проводив судово-медичну експертизу від 27 листопада 2021 року № 156-Е, що, на переконання сторони захисту, підтверджується звукозаписом судового засідання від 21 лютого 2023 року, колегія суддів відхиляє.
Із дослідженого звуко-, відеозапису судового засідання місцевого суду від 21 лютого 2023 року вбачається, що під час дослідження висновку судово-медичної експертизи від 27 листопада 2021 року № 156-Е захисником лише було звернуто увагу суду на останній пункт висновків експерта щодо встановлених у ОСОБА_12 прижиттєвих захворювань, однак вимоги про допит цього експерта сторона захисту перед судом не ставила. 
В ході подальшого дослідження письмових доказів у цьому судовому засіданні захисником було заявлено клопотання про виклик та допит судового експерта, який проводив судову автотехнічну експертизу від 23 лютого 2022 року № СЕ-19/104-22/5739-ІТ з метою роз`яснення цим експертом дослідницької частини вказаного висновку, яке було вирішено судом відповідно до вимог ст. 350 КПК.
Доводи у касаційній скарзі захисника про те, що місцевий суд у судовому засіданні дослідив лише заключні частини судових експертиз без здійснення повного дослідження вказаних експертиз, колегія суддів відхиляє з огляду на таке.
З матеріалів провадження вбачається, що місцевий суд дотримався вимог статей 23, 358 КПК для забезпечення принципу безпосередності дослідження доказів, що підтверджується технічними записами судових засідань від 01 та 21 лютого 2023 року, під час яких письмові докази, на які місцевий суд послався у вироку, були оголошені прокурором і головуючим суддею та долучені до матеріалів кримінального провадження.
Вищезазначені письмові докази були оголошені в судовому засіданні в обсязі, необхідному для досягнення цілей цього кримінального провадження.
Місцевий суд визнав недоцільним оголошувати в судовому засіданні дослідницькі частини висновків судових експертиз та роз`яснив учасникам судового провадження, зокрема захиснику, про можливість ознайомлення з ними у разі необхідності.
Будь-яких зауважень або заперечень щодо такого обсягу дослідження висновків судових експертиз від учасників судового провадження не надходило.
Отже, порушення порядку дослідження доказів у даному випадку Суд не вбачає.
Також, попри твердження сторони захисту, місцевий суд обґрунтовано поклав в основу вироку як доказ протокол слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_13 від 17 лютого 2022 року.
Аргументи захисника у касаційній скарзі про те, що місцевий суд не здійснив повне дослідження цього доказу через його нечитабельність колегія суддів вважає безпідставними та такими, що спростовуються дослідженим звуко-, відеозаписом судового засідання цього суду від 21 лютого 2023 року, в якому під час дослідження письмових доказів у справі прокурором було оголошено увесь зміст вказаного протоколу слідчого експерименту. 
Будь-яких труднощів або неможливості сприйняття зазначених у цьому протоколі слідчого експерименту відомостей ані в сторони обвинувачення та потерпілого, ані в суду не виникало, а тому необхідності у виклику та допиті слідчого, який склав цей протокол слідчого експерименту, у суду першої інстанції не було.
Крім того, в ході касаційної перевірки матеріалів кримінального провадження було встановлено, що як протокол слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_13 від 17 лютого 2022 року, так і протокол слідчого експерименту за участю ОСОБА_9 від 17 лютого 2022 року були складені старшим слідчим відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУ НП в Дніпропетровській області ОСОБА_14 . Водночас жодних зауважень, у тому числі щодо нечитабельності, під час дослідження протоколу слідчого експерименту за участю ОСОБА_9 від будь-кого із учасників судового провадження не надходило.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що висновки про доведеність винуватості засудженого ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину місцевий суд належним чином вмотивував дослідженими під час судового розгляду доказами, які оцінив відповідно до закону і в їх сукупності та правильно визнав достатніми та взаємозв`язаними для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_9 .
Усі клопотання сторони захисту були вирішені місцевим судом з дотриманням вимог ст. 350 КПК, з прийняттям відповідних рішень - як окремих процесуальних документів, так і постановлених без виходу до нарадчої кімнати, що відображено в журналах судових засідань. Такі рішення є достатньо обґрунтованими.
Сама лише незгода захисника з прийнятими цим судом рішеннями за результатами розгляду його клопотань не свідчить про істотне порушення місцевим судом вимог КПК.
Твердження сторони захисту про те, що місцевий суд усупереч вимогам КПК безпідставно приєднав до матеріалів кримінального провадження цивільний позов ОСОБА_10 та визнав її цивільним позивачем, а також здійснив судовий розгляд без належного її повідомлення та без її участі, колегія суддів відхиляє, оскільки вказані доводи захисника були предметом ретельної перевірки судом апеляційної інстанції, який належним чином їх розглянув, визнав ці аргументи необґрунтованими та навів належні й докладні мотиви своїх висновків.
Відповідно до вимог КПК цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства (ч. 5 ст. 128 КПК).
Цивільне процесуальне законодавство не позбавляє можливості особу, яка має намір звернутися із позовом, уповноважити іншу особу подати від її імені такий позов до суду або ж надіслати його поштою. Не встановлено таких заборон і нормами КПК.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що потерпілий ОСОБА_6 у підготовчому судовому засіданні місцевого суду подав цивільний позов про стягнення з ОСОБА_9 на свою користь завданої матеріальної шкоди, а також на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 06 червня 2022 року серії НРТ № 325712 долучив заяву про визнання цивільним позивачем ОСОБА_10 (дружини ОСОБА_12 ) та її цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_9 .
Суд доходить висновку, що подання потерпілим ОСОБА_6 , на підставі нотаріально посвідченої довіреності, цивільного позову, підписаного ОСОБА_10 , є лише способом надходження до місцевого суду письмового тексту позовної заяви ОСОБА_10 . Такий спосіб звернення особи до суду з позовною заявою не суперечить вимогам ані КПК, ані ЦПК.
Отже, місцевий суд підставно, з дотриманням вимог ст. 128 КПК, статей 48, 174, 175 ЦПК визнав ОСОБА_10 цивільним позивачем у цьому кримінальному провадженні та приєднав до матеріалів кримінального провадження поданий нею цивільний позов, про що постановив умотивовану ухвалу, а надалі з урахуванням вимог ст. 180 ЦПК, ст. 1187 ЦК розглянув та задовольнив його.
Відповідно до вимог КПК (ст. 61 КПК) цивільний позивач є самостійним учасником кримінального провадження, який у разі незгоди із ухваленими судами рішеннями може самостійно їх оскаржити. Тож доводи касаційної скарги сторони захисту в інтересах цивільного позивача є фактично реалізацією процесуальних прав, які належать іншому учаснику процесу.
Водночас захисник в касаційній скарзі не наводить обґрунтувань того, яким чином розгляд місцевим судом кримінального провадження щодо ОСОБА_9 без участі цивільного позивача ОСОБА_10 вплинув на законність та обґрунтованість ухваленого цим судом вироку.
Крім того, ОСОБА_10 брала участь у апеляційному розгляді цього кримінального провадження та нею було реалізовано її право на висловлення позиції щодо встановлених місцевим судом у вироку обставин кримінального провадження та аргументів сторони захисту, що підтверджується звуко-, відеозаписом судового засідання апеляційного суду від 16 січня 2024 року.
Аргументи захисника про те, що апеляційний суд усупереч вимог ч. 3 ст. 404 КПК не розглянув клопотання сторони захисту про повторне дослідження доказів, усіх обставин справи та допит свідків і експертів, колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на таке.
Як неодноразово наголошував Верховний Суд у постановах, суд апеляційної інстанції фактично виступає останньою інстанцією, яка надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції (ч. 1 ст. 409 КПК), і це покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів, але з урахуванням особливостей, передбачених ст. 404 КПК. Водночас у певних випадках дослідження доказів апеляційним судом може бути визнано додатковою гарантією забезпечення права на справедливий суд (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Як убачається із журналу та звуко-, відеозапису судового засідання апеляційного суду від 06 грудня 2023 року, стороною захисту було заявлено формальне клопотання про повторне дослідження апеляційним судом усіх обставин провадження, без вказівки які саме письмові докази необхідно повторно дослідити, або яких свідків необхідно повторно допитати.
Апеляційний суд з метою дотримання загальних засад кримінального провадження та повної і об`єктивної оцінки доводів апеляційної скарги сторони захисту задовольнив вказане клопотання та здійснив повторне дослідження письмових доказів у межах заявлених стороною захисту апеляційних вимог.
Окремо клопотання про допит свідків чи експертів сторона захисту в суді апеляційної інстанції не заявляла. 
Суд вважає, що апеляційний суд в повному обсязі дотримався вказаних вимог КПК під час здійснення судового розгляду. Порушення прав сторін судового провадження в ході апеляційного розгляду справи Суд не встановив.
За наслідками касаційної перевірки матеріалів кримінального провадження Суд встановив, що суд апеляційної інстанції в межах, установлених ст. 404 КПК, й у порядку, визначеному ст. 405 КПК, переглянув кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого та його захисника на вирок місцевого суду, належним чином перевірив викладені у ній доводи, визнав їх необґрунтованими та навів належні й докладні мотиви своїх висновків. З такими висновками погоджується Верховний Суд.
Інші доводи, викладені в касаційній скарзі, та матеріали кримінального провадження не містять вказівки на порушення судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді кримінального провадження норм кримінального процесуального закону, які би ставили під сумнів обґрунтованість прийнятих цими судами рішень.
Колегія суддів вважає, що під час розгляду цього кримінального провадження суди першої та апеляційної інстанцій не допустили істотних порушень вимог процесуального закону і правильно застосували норми матеріального закону.
Вирок місцевого суду відповідає положенням статей 370, 374 КПК, а ухвала апеляційного суду - вимогам ст. 419 КПК.
Враховуючи наведене, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що подану захисником касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення.
Керуючись статтями 433, 436, 442 Кримінального процесуального кодексу України, Суд
УХВАЛИВ:
Вирок П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2023 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 16 січня 2024 рокущодо  ОСОБА_9 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника - без задоволення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                          ОСОБА_2                          ОСОБА_3