ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2024 року	Львів	Справа № 500/5247/23 пров. № А/857/22412/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:                                        Затолочного В.С.,
суддів:                                                  Гудима Л.Я., Качмара В.Я.,
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2023 року  у справі № 500/5247/23 за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Тернопільській області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Чепенюк О.В. в м. Тернополі Тернопільської області 17.10.2023 року в порядку письмового провадження), -

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДПС у Тернопільській області (далі – позивач, ГУ ДПС у Тернопільській області) звернулося з адміністративним позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі – ФОП Угляр, відповідач) про стягнення податкового боргу на загальну суму 94542,09 грн.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2023 року адміністративний позов задоволено повністю.
Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив відповідач, який покликаючись на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить Тернопільського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2023 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що на час розгляду даної справи в суді першої інстанції відповідачем було зменшено заборгованість на 54000 грн., відповідно заборгованість зменшилась і позов повинен був становити 43662,17 грн.
Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу.
Справа, в силу вимог пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України), розглядається апеляційним судом в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши та обговоривши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи встановлено, що відповідач ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) зареєстрована як суб`єкт підприємницької діяльності, перебуває на обліку в ГУ ДПС у Тернопільській області як платник податків, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Згідно з довідкою ГУ ДПС у Тернопільській області станом на 16.08.2023 за відповідачем рахується податковий борг на загальну суму 94542,09 грн по платежу адміністративні штрафи та інші санкції.
Заборгованість по даному платежу виникла внаслідок несплати узгодженого грошового зобов`язання, нарахованого відповідно до податкового повідомлення-рішення від 09.04.2021 № 00016870901 на суму 180000,00 грн, винесеного на підставі акта перевірки від 24.03.2021 № 1125/19-00-09-01/2332314362, яким, зокрема, встановлено факти необладнання резервуарів та відсутність реєстрації витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників.
Вказане податкове повідомлення-рішення надіслано відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення та вручене відділенням поштового зв`язку 06.05.2021.
Відповідачем було оскаржено податкове повідомлення-рішення від 09.04.2021 № 00016870901. Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 17.01.2022 у справі № 500/5707/21, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.05.2022, в задоволенні позову ФОП ОСОБА_1 до ГУ ДПС у Тернопільській області про скасування податкового повідомлення-рішення від 09.04.2021 № 00016870901 відмовлено (https://reestr.court.gov.ua/Review/103164644).
Наявність у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 податкового боргу підтверджується також розрахунком суми податкового боргу, борг відображений в інтегрованій картці платника податків. З урахуванням часткової сплати сума боргу становить 94542,09 грн.
Оцінюючи спірні правовідносини, що виникли між сторонами, апеляційний суд виходить з наступних міркувань.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Спірні правовідносини регулюються положеннями Податкового кодексу України (далі - ПК України) у редакції, що була чинною на момент їх виникнення.
Згідно із підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України визначено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Відповідно до підпункту 20.1.18 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право визначати у порядку, встановленому цим Кодексом, суми податкових та грошових зобов`язань платників податків.
За визначенням підпункту 14.1.157 пункту 14.1 статті 14 ПК України податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.
Пунктом 42.1, 42.2 статті 42 ПК України установлено, що податкові повідомлення-рішення, податкові вимоги або інші документи, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу.
Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Згідно до пункту 54.1, 54.5 статті 54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Якщо згідно із нормами цієї статті сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом.
Положеннями статті 56 ПК України установлено порядок оскарження рішень контролюючих органів.
За положенням пункту 56.15 статті 56 ПК України скарга, подана із дотриманням строків, визначених пунктом 56.3 цієї статті, зупиняє виконання платником податків грошових зобов`язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні (рішенні), на строк від дня подання такої скарги до контролюючого органу до дня закінчення процедури адміністративного оскарження.
Протягом зазначеного строку податкові вимоги з податку, що оскаржується, не надсилаються, а сума грошового зобов`язання, яка оскаржується, вважається неузгодженою.
За змістом пункту 56.18 статті 56 ПК України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання у будь-який момент після отримання такого рішення.
При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.
У свою чергу, якщо рішення контролюючого органу про нарахування грошових зобов`язань за результатами судового оскарження не було скасовано і є чинним, такі зобов`язання вважаються узгодженими.
З матеріалів справи встановлено, що на підставі рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 17.01.2022 у справі № 500/5707/21, залишеного без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.05.2022 податкове повідомлення-рішення від 09.04.2021 № 00016870901 вважається узгодженим.
Пунктом 59.1 статті 59 ПК України встановлено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.
У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує сто вісімдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків. Строк давності, визначений пунктом 102.4 статті 102 цього Кодексу для стягнення податкового боргу, у такому випадку розпочинається не раніше дня виникнення податкового боргу у сумі, що перевищує сто вісімдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно із пунктами 59.3-59.5 статті 59 ПК України податкова вимога разом з детальним розрахунком суми податкового боргу надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.
Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення податкового боргу та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.
Податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.
У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
У силу вимог підпункту 60.1.1 пункту 60.1 статті 60 ПК України податкова вимога вважається відкликаною, якщо, зокрема, сума податкового боргу самостійно погашається платником податків або органом стягнення.
З системного аналізу наведених правових норм, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що податкова вимога є дійсною протягом усього терміну безперервного існування податкового боргу платника податків з моменту його утворення та до моменту повного погашення за всіма видами податків і зборів.
При цьому, грошові зобов`язання, які складають податковий борг, можуть змінюватися як кількісно, так і за видами податків. Проте у разі зміни суми податкового боргу, зокрема його збільшення, нормами ПК України, не передбачено обов`язку контролюючого органу повторно формувати та вручати платнику податків податкову вимогу.
Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 16 червня 2022 року справа № 821/1258/17.
Таким чином, відповідач зобов`язана сплатити суму узгодженого боргу, який підтверджується матеріалами справи.
Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що згідно наданих відповідачем апеляційному суду платіжними інструкціями, на час ухвалення рішення суду першої інстанції нею було сплачено в рахунок погашення податкового боргу, який за нею рахувався на час звернення позивача до суду з даним позовом, 54000 грн.
Будь-яких спростувань зменшення боргу на вказану суму, позивач апеляційному суду не надав, а суд першої інстанції, всупереч обов`язку офіційного з`ясування обставин справи, належним чином не перевірив дану обставину.
Аналізуючи вищенаведені статті 59, 60 ПК України та матеріали справи, колегія суддів вважає доведеним належними та допустимими доказами те, що на час розгляду даної справи в суді першої інстанції відповідачем було зменшено заборгованість на 54000 грн, відповідно заборгованість зменшилась, а тому адміністративний позов слід задовольнити частково, а саме стягнути податковий борг на загальну суму 40542,09 грн (94542,09-54000).
Щодо позиції апелянта про відмову у задоволенні позову в повному обсязі, апеляційний суд такі не бере до уваги, оскільки у разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається, тому що грошові зобов`язання, які складають податковий борг, можуть змінюватися як кількісно, так і за видами податків.
Стосовно покликання апелянта на введення воєнного стану в Україні колегія суддів враховує наступне.
Указом Президента України від 24.02.2022р. № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022р. № 2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022р. строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.
Надалі дія воєнного стану в Україні продовжувалася згідно із Указами Президента. Останній триває по цей час.
Водночас, введення воєнного стану може бути визнано судом поважною обставиною для несплати податкового боргу за умови, якщо неможливість виконання рішення суду знаходиться в прямому причинному зв`язку з такою обставиною. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є безумовною підставою для несплати податкового боргу, а тому це питання має вирішуватися в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві та обставин, які існували та об`єктивно перешкоджали виконанню судового рішення і погашенню податкового боргу.
У контексті обставин цієї справи колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що при оцінці клопотання відповідача з причини введення воєнного стану в Україні також слід брати до уваги: місце проживання (місцезнаходження) заявника; ведення на відповідній території бойових дій або розташування у безпосередній близькості до такої території, посилення ракетних обстрілів у відповідний проміжок часу, що об`єктивно створювало реальну небезпеку для життя учасників процесу; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням.
Також колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що податковий борг у відповідача виник не внаслідок обставин непереборної сили в результаті військової агресії російської федерації проти України та не внаслідок пожежі, про яку апелянт зазначає, такі форс-мажорні обставини не спричинили виникнення податкового боргу, оскільки він був наявний до їх виникнення.
Враховуючи викладене, оскільки матеріалами справи доведено факт наявності у відповідача узгодженого податкового боргу, дотримання позивачем попередньої процедури його погашення.
Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Однак, оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає.
Відповідно до пункту 2 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно частин першої та другої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
У розрізі викладеного, оцінюючи наведені скаржником доводи, апеляційний суд приходить до переконання, що такі є суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до задоволення позовних вимог у спосіб, що заявлений позивачем, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог частково.
Керуючись статтями 241, 242, 308, 311, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 370 КАС України, суд -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2023 року  у справі № 500/5247/23 скасувати, та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов Головного управління ДПС у Тернопільській області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу задовольнити частково.
Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 податковий борг по платежу адміністративні штрафи та інші санкції у сумі 40542 (сорок тисяч п`ятсот сорок дві) грн 09 коп.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених частиною 4 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	В. С. Затолочний 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. Я. Качмар