Дата документу 07.02.2024 Справа № 0814/6532/2012

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний №0814/6532/2012                 Головуючий у 1-й інстанції: Ісаков Д.О.
Провадження №22-ц/807/565/24                 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
07 лютого 2024 року м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача  суддів:    за участю секретаря 	Подліянової Г.С., Гончар М.С.,  Маловічко С.В.,  Остащенко О.В.,  	

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії – Запорізьке обласне управління Акціонерне товариство «Ощадбанк» на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 листопада 2023 року за заявою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії – Запорізьке обласне управління Акціонерне товариство «Ощадбанк», заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Дніпровський відділ державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Вознесенівський відділ державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про видачу виконавчого листа та поновлення пропущеного строку пред`явлення його до виконання,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2023 року Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії – Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» звернулось до суду із заявою про видачу виконавчого листа та поновлення пропущеного строку пред`явлення його до виконання, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Дніпровський відділ державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Вознесенівський відділ державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

В обгрунтування заяви зазначає, що у березні 2009 року Відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії – Запорізьке обласне управління (далі по тексту – ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії – Запорізьке обласне управління) звернулось до суду з позовом до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу в солідарному порядку за кредитним договором №2716 від 05 лютого 2008 року.

30 серпня 2010 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя було ухвалено заочне рішення у справі №0814/6532/2012 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Запорізьке обласне управління 18598,19 грн, а також держмито у розмірі 185,98 грн і 30 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи. 
Рішення набрало законної 10 вересня 2010 року. На виконання рішення суду були видані виконавчі листи, які були пред`явлені до виконання.
Для з`ясування стану виконавчого провадження на адресу Вознесенівького ВДВС та Дніпровського ВДВС були направлені запити від 04 серпня 2015 року №28/2-361 від 21 квітня 2023 року, №55/5.-04/358 від 21 квітня 2023 року №55/5.4-04/357.
З відповідей, які надійшли на адресу АТ «Ощадбанк», останньому стало відомо про завершення виконавчих проваджень у зв`язку зі скасуванням рішення, яке підлягало виконанню.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06 червня 2012 року заочне рішення Ленінського районного суду від 30 серпня 2010 року було скасовано.
17 жовтня 2012 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя було ухвалено рішення по справі №0814/6532/2012 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» заборгованості за кредитним договором у сумі 18598,19 гривень, держмито - 185,98 гривень та 30,00 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Рішення набрало законної сили 30 жовтня 2012 року.
Виконавчі листи, на виконання рішення суду №814/6532/2012 від 17 жовтня 2012 року не видавалися.
Зауважує, що банку не було відомо про перегляд та скасування заочного рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 серпня 2010 року у справі №2-185/10 та ухвалення рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17 жовтня 2012 року у справі №0814/6532/2012, а тому банк не міг своєчасно звернутися до суду про видачу виконавчого листа та пред`явлення його до виконання.

З огляду на зазначене просив видати банку виконавчий лист №0814/6532/2012 про стягнення з ОСОБА_1 на користь відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Запорізьке обласне управління заборгованості за кредитним договором у сумі 18598,19 гривень, держмито - 185,98 гривень та 30,00 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Поновити строк для пред`явлення до виконання виконавчих листів.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 листопада 2023 року відмовлено у задоволенні заяви Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії – Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» про видачу виконавчого листа та поновлення пропущеного строку пред`явлення його до виконання.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням суду, Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії – Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» подало апеляційну скаргу, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву задовольнити.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не врахував, що стягувач не будучи обізнаним про закриття державним виконавцем виконавчого провадження з примусового виконання рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 серпня 2010 року у справі №0814/6532/2012, про перегляд зазначеного рішення суду за заявою ОСОБА_1 , ухвалення рішення від 17 жовтня 2012 року, тому АТ «Ощадбанк» не мало змоги своєчасно звернутися до суду із заявою щодо отримання виконавчого листа та пред`явити його до примусового виконання. Саме тому пропуск строку на отримання виконавчого листа та пред`явлення його до виконання стався не з вини стягувача АТ «Ощадбанк» та в подальшому реалізацією процесуальних повноважень стягувача. Поважними причинами також є те, що на території України встановлено карантин та запроваджено обмежувальні заходи та ведення військового стану у зв`язку з агресією російської федерації, що дає підстави вважати, що пропуск строку на отримання та пред`явлення виконавчих листів за рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17 жовтня 2012 року у цій справі та пред`явлення їх до примусового виконання відбулося не з вини стягувача.
Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обгрунтованою, тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін. Справа № 0814/6532/2012 розглядалась судом за участю представника АТ «Ощадбанк», який просив суд задовольнити вимоги банку про стягнення заборгованості з боржника та надав уточнення до позовних вимог, що є безумовним підтвердженням присутності представника позивача у судовому засіданні 17 жовтня 2012 року. Розгляд справ судом здійснювався у відповідності до законодавства, яке діяло станом на 17 жовтня 2012 року і яке підлягає застосуванню при розгляді заяви про видачу виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для його пред`явлення, а саме ЦПК України в редакції 21.09.2012 року. Відповідно до ч. 2ст. 368 ЦПК України ( в редакції 21.09.2012), за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, за заявою осіб, на користь якого воно ухвалено, видається один виконавчий лист. Не отримавши такої заяви суд самостійно не може видавати виконавчий лист. Заявник за умови власної бездіяльності не прийняв заходи для вчасного отримання виконавчого листа та пред`явлення його до виконання. 
АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії – Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк», заінтересовані особи, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи до апеляційного суду не з`явилися, від представника АТ «Державний ощадний банк України» Прохода І.В. надійшло клопотання проводити судове засідання за відсутності представника АТ «Ощадбанк», апеляційну скаргу підтримує та просить її задовольнити ( т.2 а.с.68-74).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на вказане, колегія у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України  ухвалила здійснювати апеляційний розгляд у відсутності АТ «Державний ощадний банк України» та заінтересованих осіб.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. 

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив із того, що заявником не наведено та не надано доказів поважних причин для поновлення пропущеного строку для видачі виконавчого листа щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1 та пред`явлення його до виконання. При цьому суд виходив з того, що не виконання рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17 жовтня 2012 року, після пропуску строку для отримання та пред`явлення виконавчого листа до виконання, карантинні обмеження та введення Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України №2102-IX від 24 лютого 2022 року, в Україні воєнного стану (який неодноразово було продовжено) у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, тобто після пропуску строку для  пред`явлення виконавчого листа у справі №0814/6532/2012 до виконання (воєнний стан введено в Україні майже через 10 років після ухвалення рішення у справі), не є поважними причинами для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання. Недбале ставлення до процесуальних обов`язків з боку стягувача за таких обставин не може виправдовувати пропуск відповідних процесуальних строків, бо фактично покладає надмірний тягар на боржника. 

З вказаними висновками суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду погоджується, виходячи з наступного.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що у березні 2009 року Відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії – Запорізьке обласне управління (далі по тексту – ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії – Запорізьке обласне управління) звернулось до суду з позовом до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу в солідарному порядку за кредитним договором №2716 від 05 лютого 2008 року, заведено справу за №2-185/10 (т.1 а.с.3-6).

30 серпня 2010 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя було ухвалено заочне рішення у справі №№2-185/10 про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 солідарно на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Запорізьке обласне управління 18598,19 грн, а також держмито у розмірі 185,98 грн і 30 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи (т.1 а.с.142-143). 

Рішення набрало законної 10 вересня 2010 року. На виконання рішення суду були видані два виконавчі листи № 2-185\19 від 30 серпня 2011 року, які були пред`явлені до виконання – 24 листопада 2011 року (т.1 а.с.146-147).

Відповідно до постанови державного виконавця Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції Бєлка А.В. від 13 квітня 2012 року відкрито виконавче провадження ВП №32111052 з примусового виконання виконавчого листа № 2-185/10 виданий 24 листопада 2011 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Запорізького обласного управління заборгованості та судових витрат у розмірі 18814,17 грн (т.1 а.с.156). 

07 травня 2012 року ОСОБА_3 (відповідач по справі №2-185/10) звернулася до Ленінського районного суду м. Запоріжжя із заявою про перегляд заочного рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 серпня 2010 року, в якому остання просила переглянути зазначене рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 серпня 2010 року по справі № 2-185-10, скасувати зазначене заочне рішення в частині стягнення з неї в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором №2716 від 05 лютого 2008 року (т.1 а.с.154-155).

Після надходження заяви про перегляд заочного рішення у справі за ЄУН №2-185/10, справі присвоєно номер ЄУН №0814/6532/2012. 

Відповідно до ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06 червня 2012 року заяву ОСОБА_3 задоволено, заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 серпня 2010 року у справі №2-185/10 за позовом ВАТ « Державний ощадний банк України» в особі філії Запорізьке обласне управління до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано і призначено справу до розгляду в загальному порядку (т.1 а.с.162).

17 жовтня 2012 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя було ухвалено рішення по справі №0814/6532/2012 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» заборгованості за кредитним договором у сумі 18598,19 гривень, держмито - 185,98 гривень та 30,00 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Рішення набрало законної сили 30 жовтня 2012 року (т.1 а.с.197).

В матеріалах даної цивільної справи відсутня заява АТ «Ощадбанк» про видачу виконавчого листа, на виконання рішення суду №814/6532/2012 від 17 жовтня 2012 року не видавалися.

22 травня 2023 року АТ «Державний ощадний банк України» філія – Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» звернулося до Ленінського районного суду м. Запоріжжя із заявою про видачу рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 серпня 2010 року у справі №2-185/10 (т.1 а.с.214).

04 вересня 2023 року АТ «Державний ощадний банк України» філія – Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» звернулося до Ленінського районного суду м. Запоріжжя із заявою про видачу виконавчого листа та пред`явлення пропущеного строку для його пред`явлення по справі №0814/6532/2012 (т.1 а.с.218-220).

Як вбачається із даної заяви, для з`ясування стану виконавчого провадження на адресу Вознесенівського ВДВС та Дніпровського ВДВС були направлені запити від 04 серпня 2015 року №28/2-361 від 21 квітня 2023 року, №55/5.-04/358 від 21 квітня 2023 року №55/5.4-04/357.

Відповідно до інформації Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі від 26 квітня 2023 року за № 14772/17, яка адресована на адресу АТ «Ощадбанк»  вбачається, що згідно перевірки бази даних ВП/ВД ( спец розділ) та АСВП на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження ВП № 32122249 ( виконавчий лист № 2-185/10 виданий 14.11.2011 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 солідарно на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» суми заборгованості у розмірі 18817, 17 грн, яке завершено 29.11.2012 на підставі п. 4 ч. 1 ст. 49 Закону України « Про виконавче провадження» у зв`язку із скасуванням рішення, яке підлягало виконанню ( т. 1 а.с. 236). 

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковими до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною 1 ст. 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. 

Згідно зі статтею 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява розглядається в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Їх неявка не є перешкодою для вирішення питання про поновлення пропущеного строку. Суд розглядає таку заяву в десятиденний строк.

Строк пред`явлення виконавчого документа до виконання є одним із видів процесуальних строків, які передбачені статтею 120 ЦПК України.

Згідно зі статтею 127 ЦПК України суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.

Суд при вирішенні питання про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого документа повинен з`ясувати питання щодо причин пропуску цього строку та залежно від характеру цих причин зробити висновок про їх поважність чи неповажність, дійти висновку про наявність чи відсутність підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Поважними можуть бути визнані лише ті причини, що виникли внаслідок обставин, об`єктивно незалежних від волі заінтересованої особи, які безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк.

Метою статті 433 ЦПК України про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання є захист інтересів добросовісного стягувача, який пропустив строк з поважних причин. Поважними можна вважати причини, які не залежали від волі стягувача.

Питання про поважність пропуску строків є оціночним. Поважність причин може залежати від таких обставин як поведінка заявника (бездіяльність або незаінтересованість в питаннях звернення судового рішення до виконання), інших осіб, обставин, які безпосередньо унеможливлюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, які виникли об`єктивно, так і від чинників, що не пов`язані з людським фактором, що підтверджуються належними і допустимими засобами доказування.

Відповідно до висновку Верховного Суду зробленого у постанові по справі N 2-461/09 від 02.06.2020, поважність причин пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання пов`язана не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на заявника.

Як зазначив Верховний Суд в постанові від 23 вересня 2020 року у справі N 27/2-3538/10 поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для стягувача отримати та подати у встановлений законом строк виконавчий лист до примусового виконання.

Крім того, поважність причин пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання пов`язана не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знайти про посягання на права. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на заявника.

Причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно таким умовам: це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк, це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк, виникла протягом строку, який пропущено та підтверджується належними і допустимими засобами доказування. 

Згідно з положеннями частини 3 статті 12 та частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 76 Цивільного процесуального кодексу України регламентовано, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 Цивільного процесуального кодексу України).

У статті 89 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, перелік причин, які слід вважати поважними для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, законодавцем не зазначено, а тому суд відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, дає оцінку поважності причин за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у заяві доказів.

Суд при вирішенні питання про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого документа, виданого на підставі судового рішення, повинен з`ясувати питання чи не виконано рішення, чи не втратило воно законної сили, щодо причин пропуску пред`явлення до виконання виконавчого документа та залежно від встановлених обставин та характеру причин зробити висновок про їх поважність чи неповажність, а відтак дійти висновку про наявність чи відсутність підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Строк пред`явлення виконавчого документа до виконання може бути поновлений судом за умови, якщо заявник доведе належними і допустимими доказами існування обставин, які об`єктивно перешкоджали йому вчинити процесуальну дію у встановлений законом строк.

Під поважними причинами пропущення процесуального строку слід розуміти такі обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що пропустила цей строк, і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали або ускладнили можливість своєчасного пред`явлення виконавчого документа до виконання у визначений законом строк.

Відповідно до статті 126 Цивільного процесуального кодексу України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом; документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Як зазначено у частинах 1 та 2 статті 127 Цивільного процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 30 серпня 2010 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя було ухвалено заочне рішення (т.1 а.с.142-143). 07 травня 2012 року відповідач по справі ОСОБА_3 звернулася до Ленінського районного суду м. Запоріжжя із заявою про перегляд та скасування зазначеного заочного рішення (т.1 а.с.154-155). Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06 червня 2012 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення суду задоволено, заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 серпня 2010 року скасовано і призначено справу до розгляду в загальному порядку на 14 червня 2012 року о 14-00 год (т.1 а.с.162). Ленінським районним судом м. Запоріжжя 06 червня 2012 року направлено банку дану ухвалу до відома (т.1 а.с.163). Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 червня 2012 року за клопотанням ОСОБА_3 було призначено почеркознавчу експертизу, у зв`язку з чим провадження у справі зупинено (т.1 а.с.167). 13 вересня 2012 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя відновлено провадження у цій праві у зв`язку з проведенням експертизи та призначено судове засідання на 03 жовтня 2012 року на 14-00 год (т.1 а.с.177). 
Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення із трекінг номером 69006 0645511 1, яке направлене судом першої інстанції на адресу АТ «Державного ощадного банку України», уповноважена особа банку за довіреністю Попова 24 вересня 2012 року отримала судові документи, зокрема судову повістку про виклик до суду на 03 жовтня 2012 року (т.1 а.с.188).

В судовому засіданні, яке відбулося 16 жовтня 2012 року, коли було оголошено вступну та резолютивну частину судового рішення, повний тек якого було виготовлено 17 жовтня 2012 року, представник банку за довіреністю ОСОБА_4 був присутнім в судовому засіданні 16 жовтня 2012 року, надав пояснення, уточнив позовні вимоги просив виключити з числа відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , оскільки згідно висновків судово-почеркознавчої експертизи, підпис в договорі поруки від 05 лютого 2008 року № 1601 виконано не ОСОБА_2 та не ОСОБА_3 , а іншою особою, брав участь у судових дебатах, про що свідчить журнал судового засідання від 16 жовтня 2012 року та зміст судового рішення від 17 жовтня 2012 року (т.1 а.с.196-197).

Отже, враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що Банк знав про перебування на розгляді в Ленінському районному суді м. Запоріжжя заяви відповідача ОСОБА_3 від 07 травня 2012 року про перегляд заочного рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 серпня 2010 року у справі № 2-185/10, його скасування ухвалою Ленінського районного суду від 06 червня 2012 рок і призначення справи до розгляду в загальному порядку. Ухвалення у цій справі Ленінським районним судом м. Запоріжжя від 17 жовтня 2012 року нового судового рішення, яким позов ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі Запорізьке обласне управління до ОСОБА_1 було задоволено, стягнуто з останнього на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 18598, 19 грн, держмито у розмірі 185, 98 грн, витрати інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи у розмірі 30 грн.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи 22 січня 2015 року представник АТ «Ощадбанк» за довіреністю № 836 від 04.04.2014 ОСОБА_5 звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя із заявою про повернення оригіналів документів наданих банком для проведення у даній справі судово-почеркознавчої експертизи (т.1 а.с.200-201). 
Відповідно до відмітки на даній заяві, представник банку Рибалко Є.О. 12 лютого 2015 року отримав акт та 1 додатковий договір до договору поруки ( т. 1 а.с. 201). 

З огляду на зазначене, доводи заявника про те, що банку не було відомо про перегляд заочного рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 жовтня 2010 року та про ухвалення нового рішення у цій справі не заслуговує на увагу.

На момент набранням рішенням законної сили діяли положення Закону України "Про виконавче провадження" N 606-XIV від 21.04.99, відповідно до ст. 23 Закону виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом. Строки для виконання судових рішень починаються з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17 жовтня 2012 року набуло законної сили 30 жовтня 2012 року. Строк пред`явлення виконавчого листа до виконання за даним судовим рішенням сплив 30 жовтня 2013 року, однак від часу спливу терміну до звернення банку із заявою про видачу виконавчого листа та поновлення строку для його виконання – 04 вересня 2023 року, пройшло 9 років 11 місяців, за який банк не вчиняв жодних дій для майбутнього належного виконання рішення суду.

Відповідно до порядку видачі виконавчого листа, визначеного частиною 2 ст. 368 ЦПК України ( в редакції 21.09.2012) за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, за заявою осіб, на користь якого воно ухвалено, видається один виконавчий лист. 

Будучи обізнаним про наявність рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17 жовтня 2012 року, АТ « Державний ощадний банк України» не звернувся до суду із заявою про отримання виконавчого листа щодо виконання цього рішення.

Стягувач протягом тривалого часу, з моменту коли представнику банку було відомо про ухвалення рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17 жовтня 2012 року, не сприяв виконанню судового рішення та не пред`являв його для виконання, а відтак у суду першої інстанції були відсутні підстави для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Крім того, слід зауважити, що Інформація про стан розгляду справи перебуває в загальному доступі на офіційному сайті "Судова влада України". Також дане судове рішення міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень. Дане рішення суду набрало законної сили 30.10.2012 року.

Згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

        Отже,  в даному випадку представником Акціонерного товариства  «Державний ощадний банк України»  до матеріалів заяви не надано жодних належних та допустимих доказів поважності причин пропуску строку, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для стягувача отримати та подати у встановлений законом строк виконавчий лист до примусового виконання.

Доказів, які б свідчили про добросовісну реалізацію стягувачем своїх процесуальних прав та належне виконання процесуальних обов`язків, зокрема вчинення усіх можливих та залежних від нього дій, спрямованих на своєчасний контроль за виконанням судового рішення, заявник не надав.

Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 Цивільного кодексу України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.

Сам по собі факт того, що рішення суду залишається невиконаним, не може бути підставою для поновлення пропущеного строку, оскільки визначаючи строк, протягом якого виконавчий документ може бути пред`явлений до виконання, законодавець був обізнаний, що рішення суду повинно виконуватися. Однак, законодавець визнав за необхідне обмежити строк, протягом якого виконавчий документ може бути пред`явлений до виконання, таким чином забезпечуючи рівність сторін виконавчого провадження.

У рішенні від 29 жовтня 2015 року (заява N 32053/13) у справі "Устименко проти України" Європейський суд з прав людини зазначив: "Суд повторює, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу resjudicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі "Рябих проти Росії" (Ryabykh v. Russia), заява N 52854/99, п. п. 51 і 52, ECHR 2003-Х).

У вищевказаному рішенні Європейським судом було наголошено на тому, що безпідставне поновлення процесуальних строків судом є протиправним, порушує принцип юридичної визначеності та право на справедливий суд (стаття 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод).

На підставі аналізу зазначених норм прав та наведених у заяві обставин, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, оскільки представником АТ «Державний ощадний банк України» не наведено обґрунтованих аргументів на підтвердження поважності причин для поновлення такого строку.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі "Пономарьов проти України" наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Позивач є юридичною особою, інтереси якого в судовій справі N 0814/6532/2012 представляли юридично обізнані представники, в тому числі і відносно строків отримання виконавчого листа та пред`явлення виконавчих документів до виконання. При цьому представник позивача жодних дій, спрямованих на отримання виконавчого листа у межах встановленого законом строку не вчинив, мав можливість здійснювати запити до суду з метою отримання необхідної інформації протягом встановленого законом строку, проте своїм правом скористався неналежно та не звернувся до суду із заявою про оформлення виконавчих листів по даній справі та направлення їх на адресу місцезнаходження позивача.

Таким чином, судом встановлено, що представники позивача без поважних причин не доклали зусиль для отримання у встановлений законодавством строк виконавчих документів по справі, оскільки фактично має місце неналежне виконання заявником свого обов`язку щодо не звернення судового рішення до виконання. Відповідно, порушення регламентованих Конституцією та Законами України, а також Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, принципів судової визначеності та неухильності виконання судового рішення.

В даному випадку, банком не було вжито ніяких заходів для отримання виконавчого документу відносно боржника ОСОБА_1 , впродовж тривалого часу.

В апеляційній скарзі як поважність причин пропуску пред`явлення виконавчого документу до виконання заявник просив врахувати, що з 11 березня 2020 року на території України були фактичні та юридичні обмеження, пов`язані з карантинними заходами, розпочаті на підставі постанови Кабінету Міністрів України N 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19". Крім того, посилався на те, що з 24 лютого 2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації в Україні введено режим воєнного стану. Вважає зазначені обставини форс-мажорними, які є підставами для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання.

Разом з тим, посилання заявника на п. 3 Розділу XII Прикінцевих положень ЦПК України, за яким під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином, суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення, колегія суддів вважає помилковим, оскільки питання тривалості та поновлення строку на пред`явлення виконавчого документу врегульовано нормами Закону України "Про виконавче провадження", які відносяться до норм матеріального права та відповідно не регулюються нормами ЦПК.

Норми ст. 433 ЦПК в даному випадку є відсилочними та за своїм змістом не є тими процесуальними нормами на які поширюються вимоги Розділу XII Прикінцевих положень ЦПК України.
З 24 лютого 2022 року відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено режим воєнного стану, який продовжується.

Безумовно, що воєнний стан в Україні створює перешкоди для реалізації своїх прав.
Запровадження воєнного стану є підставою, яка повинна враховуватися при вирішенні питання щодо поновлення строків.

Разом з тим, посилання заявника на запровадження воєнного стану в України, як на підставу для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, колегія суддів відхиляє, оскільки жодного обґрунтування, чому в період з 2012 року по 2020 рік, до дії непереборних обставин, заявник не вживав заходів контролю за виконанням судового рішення, суду надано не було.

Сам факт запровадження воєнного стану в Україні, без обґрунтування неможливості звернення до суду у встановлені строки через запровадження такого стану, на переконання колегії суддів, не можна вважати поважною причиною для безумовного поновлення строків пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Суд не може безпідставно поновити строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, оскільки це порушує гарантоване право на справедливий суд.

За таких обставин, будь-яких належних та допустимих доказів наявності об`єктивних та непереборних для стягувача обставин щодо отримання виконавчого листа та пропуску строку пред`явлення його до виконання, заявником надано не було та в судовому засіданні їх не встановлено, відтак, стягувач не виявив належної зацікавленості у реалізації своїх прав щодо примусового виконання рішення суду, у зв`язку з чим суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що підстави для задоволення цієї заяви відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії – Запорізьке обласне управління Акціонерне товариство «Ощадбанк» залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 листопада 2023 року у цій справі залишити без змін. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і касаційному оскарженню не підлягає. 
Повна постанова складена 09 лютого 2024 року.

Головуючий, суддя Суддя Суддя 
Подліянова Г.С. Гончар М.С. Маловічко С.В.