Справа № 343/1921/23 
Провадження № 22-ц/4808/313/24 
Головуючий у 1 інстанції Монташевич С. М. 
Суддя-доповідач Томин 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 лютого 2024 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючої                        Томин О.О.
суддів:                        Бойчука І.В., Пнівчук О.В.
за участю секретаря        Кузнєцов В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Долинського районного суду від 06 вересня 2023 року, ухвалене в складі судді Монташевич С.М., у справі заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа – Долинська міська рада Калуського району Івано-Франківської області, про встановлення факту, що має юридичне значення,
в с т а н о в и в:
У серпні 2023 року ОСОБА_2 , заінтересована особа – Долинська міська рада Калуського району Івано-Франківської області, звернувся в суд із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Просив встановити, що ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , до дня своєї смерті постійно проживав однією сім`єю більше п`яти років разом з ним, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування заяви зазначив, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Дуба Рожнятівського району Івано-Франківської області. У грудні 2006 року переїхав на постійне проживання у м. Долина до своєї тітки ОСОБА_4 , 1938 р.н., та дядька ОСОБА_3 , 1939 р.н., які мешкали у квартирі АДРЕСА_2 , та з досягненням похилого віку почали часто хворіти. Окрім нього та його матері будь-яких інших родичів вони не мали. Доглядати за тіткою та дядьком, а також піклуватись про них як членів сім`ї була можливість тільки в нього. Із часом стан здоров`я у них поступово погіршувався. Він доглядав за ними, купляв медикаменти, супроводжував на прийом до лікаря та піклувався про їхній стан здоров`я. Також протягом усього часу спільного проживання з тіткою та дядьком він допомагав їм по господарству, купляв продукти харчування, підтримував їхню квартиру у належному стані, проводив ремонтні роботи в ній, сплачував кошти за надання комунальних послуг. Тобто, проживаючи разом із тіткою та дядьком, вони стали однією сім`єю, внаслідок чого у них виникли взаємні права та обов`язки.
ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 на 82 році життя померла. Похованням тітки займався виключно заявник. Дядько ОСОБА_3 важко переніс смерть дружини. Протягом останнього року свого життя він вже не готував собі їжу та був фактично лежачим і не здатним до самообслуговування. Виключно ОСОБА_2 займався приготуванням йому їжі та постійним доглядом за ним, так як проживав разом з ним в одній квартирі. ІНФОРМАЦІЯ_5 у віці 83 роки ОСОБА_3 помер. Його похованням також займався тільки заявник.
За життя як тітка, так і дядько розуміли, що він піклується про них як про членів сім`ї, називали його своїм сином та просили, щоб він відвіз їх для оформлення заповіту на його користь, однак через брак часу, незнання законодавства та заклопотаність він цього не зробив.
Після смерті дядька з метою оформлення спадщини на належну йому квартиру АДРЕСА_2 він звернувся до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте йому було відмовлено, оскільки ним не надано документів на підтвердження родинних зв`язків з померлим, та рекомендовано звернутися до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем.
Рішенням Долинського районного суду від 06 вересня 2023 року заяву задоволено. Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , разом із ОСОБА_3 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_5 , однією сім`єю більше п`яти років до часу відкриття спадщини у АДРЕСА_1 .
На дане рішення суду ОСОБА_1 як особа, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про його права, свободи та інтереси, подав апеляційну скаргу. Вважає дане рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного встановлення фактичних обставин справи.
Зазначає, що його батько, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_8 , був рідним братом ОСОБА_3 , 1939 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Дядько ОСОБА_3 зі своєю дружиною ОСОБА_4 проживали та були зареєстровані у однокімнатній квартирі АДРЕСА_2 , співвласниками якої вони були обоє в порядку приватизації. Дітей у них не було.
Заявник ОСОБА_2 був зареєстрований по АДРЕСА_3 у будинку своєї матері, яка померла в 2013-2014 роках. З метою отримання субсидії на будинок він попросився зареєструвати його у квартирі тітки ОСОБА_4 та дядька ОСОБА_3 .
Після смерті ОСОБА_4 спадщину у вигляді 1/2 частки квартири АДРЕСА_2 прийняв ОСОБА_3 як спадкоємець першої черги, який був зареєстрований у квартирі разом з нею та на час її смерті проживав у ній.
ОСОБА_3 на випадок своєї смерті заповіту не залишив.
Викладені у заяві ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, обставини вважає надуманими, та такими, що не відповідають дійсності. Вважає, що останній не міг жити в однокімнатній квартирі разом із подружжям ОСОБА_6 , і він з ними не жив. Після смерті тітки ОСОБА_4 він 5-6 місяців проживав із дядьком ОСОБА_3 , але через зловживання спиртними напоями та неправомірну поведінку дядько його вигнав, про що сам розповідав апелянту.
Дружина апелянта ОСОБА_7 готувала і носила дядькові їжу. Щонеділі дядько приходив до них на обід.
Ще за життя тітки ОСОБА_4 вони з дружиною часто навідувалися до них у гості, і ніколи не бачили там ОСОБА_2 .
В кінці листопада – на початку грудня 2022 року ОСОБА_2 виїхав у Чехію, і повернувся на похорон дядька. Поховання вони із заявником проводили разом, після чого він знову поїхав. На прохання апелянта його дружина подзвонила останньому з пропозицією продати дядькову квартиру і розділити гроші, однак він відмовився про це говорити.
У квітні 2023 року апелянт звернувся до нотаріуса щодо подачі заяви про прийняття спадщини після смерті дядька, однак його було повідомлено, що немає потреби поспішати, оскільки у зв`язку з воєнним станом такий строк постановою КМУ збільшено до 10 місяців. Проте у вересні 2023 року нотаріус повідомила його, що дія такої постанови припинена, тому він звернувся до суду із позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
Рішенням Долинського районного суду від 22.11.2023 року у справі №343/2670/23 йому було визначено додатковий строк у 3 місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 .
Але 22.12.2023 року йому стало відомо, що рішенням Долинського районного суду від 06.09.2023 року встановлено факт постійного проживання ОСОБА_2 разом із ОСОБА_3 однією сім`єю більше п`яти років до часу відкриття спадщини, що дає йому право на спадкування згідно вимог ст. 1264 ЦК України. При цьому, ОСОБА_2 при зверненні до суду свідомо не вказував його як заінтересовану особу, яка також претендує на спадщину, вказавши Долинську міську раду, чим ввів суд в оману.
Зазначає, що за таких обставин існує спір про право щодо спадкового майна після смерті ОСОБА_3 .
Просить рішення Долинського районного суду від 06 вересня 2023 року скасувати, а заяву ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, залишити без розгляду.
Представник ОСОБА_2 – адвокат Васютин Я.В. подав відзив на апеляційну скаргу. Вважає, що апеляційна скарга подана з пропуском строку на апеляційне оскарження рішення суду. Також вважає, що апелянт зазначив неправдиві відомості щодо того, що ОСОБА_2 не проживав разом зі своїми тіткою та дядьком, і що дядько вигнав його із квартири за зловживання спиртними напоями та неправомірну поведінку. Зазначає, що останній не подавав з цього приводу жодних доказів, в той час як матеріали справи містять належні та допустимі докази, які спростовують наведене апелянтом, зокрема акти про обстеження від 21.05.2021 року та від 28.07.2023 року, копії квитанцій та платіжних інструкцій про оплату комунальних послуг. Голослівними вважає і твердження апелянта про те, що він займався похованням дядька, оскільки згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання, Договору на зберігання місця поховання таким займався ОСОБА_2 . Безпідставним вважає і посилання апелянта на те, що нотаріусом йому було повідомлено, що у зв`язку з воєнним станом строк для подання заяви про прийняття спадщини постановою КМУ збільшено до 10 місяців, оскільки такі не відповідають дійсності, а згідно практики Верховного Суду п. 3 такої постанови суперечить ст.ст. 1270, 1272 ЦК України та не підлягає застосуванню. Також зазначає, що немає жодних доказів, що ОСОБА_1 у визначений законом строк подав заяву про прийняття спадщини після смерті дядька ОСОБА_3 , тому він вважається таким, що не прийняв спадщину, відповідно, його право на спадкування рішенням суду не порушене, і він не мав бути заінтересованою особою у цій справі. Із такою заявою ОСОБА_1 звернувся вже після відкриття провадження у справі за завою ОСОБА_2 . Звертає увагу суду й на те, що згідно постанови Верховного Суду від 20.12.2023 року у справі №761/16555/23 необхідність встановлення факту проживання однією сім`єю для отримання спадщини саме по собі не свідчить про наявність спору. Також таке рішення суду не впливає на права ОСОБА_1 , не позбавляє його спадкових прав, не змінює порядку черговості, а лише встановлює факт постійного проживання заявника однією сім`єю зі спадкодавцем більше 5 років. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.
В судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта – адвокат Дуткевич М.В. доводи та вимоги апеляційної скарги підтримав.
Представник заявника – адвокат Васютин Я.В. щодо задоволення апеляційної скарги заперечив, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Представник заінтересованої особи - Долинської міської ради Калуського району Івано-Франківської області в судове засідання апеляційного суду не з`явився, причини неявки не повідомив, хоча належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи.
З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів ухвалила про розгляд справи за відсутності заінтересованої особи.
Заслухавши суддю-доповідача, представників апелянта та заявника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
За змістом ч. 4 ст. 367 ЦПК України Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Як вбачається з матеріалів справи,  ОСОБА_2 звернувся до Долинського районного суду в порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме постійного проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , більше п`яти років разом до дня його смерті за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно копії Свідоцтва про народження від 15.07.1992 року ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 . Його батьками записані ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (а.с. 3).
Відповідно до даних Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя №00040766582 від 01.08.2023 року ОСОБА_8 та ОСОБА_9 21.02.1980 року зареєстрували шлюб. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « ОСОБА_10 » (а.с. 4).
ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_11 померла, про що вказує Витяг з державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання №00016109842 від 15.12.2015 року (а.с. 28).
Як зазначено, ОСОБА_12 була рідною сестрою ОСОБА_13 , відповідно, рідною тіткою заявника ОСОБА_2 .
Факт родинних відносин ОСОБА_9 та ОСОБА_12 підтверджується також копією Свідоцтва про народження ОСОБА_12 серії НОМЕР_1 від 28.06.1961 року, згідно з яким її батьками є ОСОБА_14 та ОСОБА_15 (а.с. 5), а також архівною довідкою та копією актового запису про народження ОСОБА_9 , у яких її батьками вказані ОСОБА_14 та ОСОБА_15 (а.с. 39-40, 41-42).
10.02.1962 року ОСОБА_12 зареєструвала шлюб з ОСОБА_3 1939 р.н. та змінила прізвище на « ОСОБА_6 », про що свідчить копія Свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 від 12.05.1968 року (а.с. 5).
Згідно копії Свідоцтва про право власності на житло від 13.09.2000 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 належала на праві спільної сумісної власності належала квартира АДРЕСА_2 (а.с. 23).
Відповідно до даних Будинкової книги для прописки громадян, що проживають в буд. АДРЕСА_1 . Обліски, розпочатої 27.11.2000 року, за вказаною адресою були зареєстровані: ОСОБА_3 1939 р.н., ОСОБА_4 1939 р.н., а також з ІНФОРМАЦІЯ_10 ОСОБА_2 1977 р.н. (а.с. 6-7).
Як вбачається з Витягу з Реєстру територіальної громади від 27.07.2023 року, ОСОБА_2 зареєстрований за вищевказаною адресою з 21.12.2006 року по даний час (а.с. 8).
Згідно з копією Довідки ЖРЕП виконкому Долинської міської ради №692 від 11.01.2008 року до складу сім`ї ОСОБА_3 1939 р.н., який проживав у АДРЕСА_1 , входили ОСОБА_4 1938 р.н. - дружина та ОСОБА_2 1977 р.н. - родич (а.с. 15).
У деклараціях №0001-4Е2А-М300 та №0001-50Х0-М300 від 18.12.2018 року про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , відповідно, ОСОБА_2 вказано як довірену особу пацієнтів (а.с. 9, 10).
Згідно копії Акту проведення обстеження сім`ї №17 від 21.05.2021 року ОСОБА_2 , який проживає у АДРЕСА_1 , надавав соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі ОСОБА_4 щоденно за вищевказаною адресою, і комісією ФСР відділу соціального захисту населення міської ради йому рекомендовано призначити компенсацію на вказані надані послуги (а.с. 16).
Також заявником надано копії квитанцій та платіжних інструкцій про оплату комунальних послуг за вищевказаною адресою, у яких платником зазначено ОСОБА_3 , однак ідентифікаційний код платника вказано ОСОБА_2 (а.с. 11-14).
ІНФОРМАЦІЯ_11 ОСОБА_4 померла, про що свідчить копія Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 17.11.2021 року (а.с. 17).
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , на що вказує копія Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 19.12.2022 року (а.с. 19).
Заявник вказував, що він займався похованням тітки та дядька, на підтвердження чого надав копію товарного чеку від 10.11.2022 року, за яким отримано аванс на пам`ятник з граніту на ОСОБА_4 (а.с. 18), копію Договору №159 на зберігання місця для поховання для ОСОБА_16 , ОСОБА_3 від 13.12.2015 року, замовником за яким у графі підпису вказано ОСОБА_2 (а.с. 20).
Згідно Акту обстеження, складеного депутатом Долинської міської ради за підписом сусідів 28.07.2023 року, ОСОБА_2 з 21.12.2006 року проживав однією сім`єю з ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_11 , та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , до дня їхньої смерті і вів спільне господарство, доглядав за ними, оскільки через похилий вік вони потребували стороннього догляду, і займався їхнім похованням (а.с. 22).
Ухвалюючи рішення про задоволення заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суд першої інстанції виходив з того, що після смерті тітки заявника - ОСОБА_4 спадщину успадкував її чоловік ОСОБА_3 , оскільки на день смерті дружини постійно проживав разом з нею. А після його смерті відкрилася спадщина за законом. Спадкоємці першої, другої, третьої черги за прийняттям спадщини не зверталися. Натомість на день смерті ОСОБА_3 з ним проживав та був зареєстрований за однією адресою по АДРЕСА_1 заявник ОСОБА_2 . Вони проживали однією сім`єю з 21.12.2006 року, вели спільне господарство, користувалися житловим приміщенням, несли витрати по його утриманню. Інших спадкоємців немає. Таким чином, ОСОБА_2 з ОСОБА_3 прожили як одна сім`я більше 16 років, в тому числі не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Враховуючи те, що встановлення такого факту проживання має для заявника суттєве юридичне значення, так як необхідне для подальшого оформлення спадкових прав після смерті ОСОБА_3 , і в інший спосіб захистити свої спадкові права він не може, суд вважав, що дана заява є підставна, доводи, зазначені в ній знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягає до задоволення.
Однак апеляційний суд не може погодитися із таким висновком з огляду на наступне.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Частиною сьомою статті 19 ЦПК України передбачено, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спором є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.
Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 26 травня 2021 року у справі №523/19129/19 (провадження №61-10712св20) та від 17 листопада 2021 року у справі №214/1816/20 (провадження 61-6397св21), ухвалі від 2 травня 2022 року у справі №944/2326/21 (провадження №61-3761ск22).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 (провадження №14-567цс18) зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 3 лютого 2021 року у справі №644/9753/19 (провадження №61-14667св20), від 16 червня 2021 року у справі №643/6447/19 (провадження №61-14968св20), від 12 січня 2022 року у справі №227/2188/21 (провадження №61-18156св21) та від 26 січня 2022 року у справі №568/310/21 (провадження №61-16757св21).
Таким чином, юридичні факти можуть бути встановленні лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.
Суддя відмовляє в відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України).
Ухвалюючи рішення про задоволення заяви ОСОБА_2 , поданої в порядку окремого провадження, суд першої інстанції вважав, що доводи, зазначені у ній, знайшли своє підтвердження, а інших спадкоємців після смерті ОСОБА_3 немає.
Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №75325458 від 03.01.2024 року 28.10.2023 року приватним нотаріусом м. Долина Калуського району Івано-Франківської області Ананевич О.М. була заведена спадкова справа №71473943 (номер у нотаріуса 85/2023) щодо спадщини ОСОБА_3 , і 27.11.2023 року видано свідоцтво про право на спадщину (а.с. 114).
Рішенням Долинського районного суду від 22.11.2023 року у справі №343/2670/23 задоволено позов ОСОБА_1 та визначено йому додатковий строк тривалістю 3 місяці з дня набрання даним рішенням законної сили для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті його дядька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 71-73).
03.01.2024 року ОСОБА_1 подав нотаріусу заяву про прийняття ним спадщини після смерті дядька ОСОБА_3 (спадкова справа №85/2023)(а.с. 115).
Однак, суд не звернув уваги на те, що встановлення даного факту необхідно заявнику для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , при цьому не з`ясував чи заведена спадкова справа після смерті спадкодавця та не встановив коло спадкоємців померлого та дійшов передчасного висновку про задоволення заяви.
Таким чином рішення суду першої інстанції ухвалено без додержання норм процесуального права.
Схожі за змістом висновки у спірних правовідносинах щодо наявності спору про право викладено в постановах Верховного Суду від 04 січня 2024 року у справі №449/1108/21, від 09 вересня 2020 року у справі №464/3523/18, від 31 березня 2021 року у справі №330/626/20, від 13 травня 2021 року у справі №645/784/20, від 22 квітня 2020 року у справі №200/14136/17.
Колегія суддів звертає увагу заявника на те, що він не позбавлений права звернутися з відповідним позовом у порядку позовного провадження.
Водночас, доводи представника заявника про відсутність у ОСОБА_1 права на спадкування на час прийняття оскаржуваного рішення підлягають перевірці в межах позовного провадження, за участю остатнього.
У зв`язку з наведеним апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржуване рішення Долинського районного суду від 06 вересня 2023 року скасувати, заяву залишити без розгляду.
Згідно ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Таким чином з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути 1610 грн. 40 коп. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.
Керуючись ч. 6 ст. 294, ст.ст. 315, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Долинського районного суду від 06 вересня 2023 року скасувати, ухвалити нове.
Заяву ОСОБА_2 , заінтересована особа – Долинська міська рада Калуського району Івано-Франківської області, про встановлення факту, що має юридичне значення залишити без розгляду.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_4 ) 1610 (одну тисячу шістсот десять) грн. 40 коп. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча:                                                                 О.О. Томин
Судді:                                                                 І.В. Бойчук
                                                                               О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 09 лютого 2024 року.