П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

22 лютого 2024 р.	м. Одеса	Справа № 400/13514/21	
Перша інстанція: суддя Мороз А. О.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі: 
Головуючого:          Градовського Ю.М.
суддів:          Турецької І.О.,
          Шеметенко Л.П.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 8 листопада 2023р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И Л А:
У грудні 2021р. ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ГУ ДПС у Миколаївській області, у якому просив:
- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення №0067893-5105-1411 від 22.05.2020р., №0365164-2405-1411 від 29.04.21р..
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що нежитлова будівля, щодо якої ОСОБА_1 були винесені оскаржувані податкові повідомлення-рішення, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки відповідно до пп. «ж» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, чого безпідставно не враховано податковим органом при формуванні та врученні позивачу оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 8 листопада 2023р. адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення №0067893-5105-1411 від 22.05.20р., №0365164-2405-1411 від 29.04.21р..
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Миколаївській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1 320,34грн.. 
Не погодившись із даним судовим рішенням, ГУ ДПС у Миколаївській області подало апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла до висновку про задоволення скарги, скасування рішення суду та прийняття нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що податковий орган, приймаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення, діяв протиправно та незаконно, оскільки нежитлове приміщення, яке належить позивачу на праві приватної власності, призначене та використовується ним безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, у зв`язку із чим у відповідності до податкового законодавства, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вказаного висновку суд дійшов без належного з`ясування обставин по справі та належної оцінки доказів, допустив невірне застосування норм матеріального права та порушив норми процесуального права.
За правилами ст.242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судова колегія вважає, що вказані порушення норм права призвели до неправильного вирішення справи по суті, а тому апеляційний суд на підставі ст.315 КАС України, рішення суду скасовує та приймає по справі нову постанову про відмову у задоволенні позову, з наступних підстав.
Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду, що починаючи з 29.08.2008р. ОСОБА_1 є власником нерухомого майна у вигляді нежитлового об`єкта загальною площею 1   552,9кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .
Вказані обставини підтверджуються Свідоцтвом про право власності від 2.09.2008р. (а.с.11).
Відповідно до рішень Баштанської міської ради від 25.05.2017р. №11, від 25.06.2019р. №3 на 2020 рік ставка по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб, встановлена у розмірі 1 відсотка до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року (а.с.41-47).
22.05.2020р. ГУ ДПС у Миколаївській області прийнято податкове повідомлення-рішення за №0067893-5105-1411, яким позивачу визначено податкове зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2019р. в розмірі 64   802,52грн. (а.с.7).
29.04.2021р. контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення за №0365164-2405-1411, яким ОСОБА_1 визначено податкове зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2020р. в розмірі 67   231,51грн. (а.с.6).
Не погодившись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями та вважаючи їх протиправними, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Перевіряючи правомірність зазначених податкових повідомлень-рішень, з урахуванням підстав, за якими позивач пов`язує їх незаконність, судова колегія виходить з наступного.
Приписами ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями пп.266.1.1 п.266.1 ст.266 ПК України встановлено, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України), а базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (підпункт 266.3.1 пункту 266.3 ст.266 ПК України).
За правилами ст.30 ПК України, податкова пільга - це передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених п.30.2 цієї статті.
Підпунктом 266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України встановлено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктами оподаткування.
Так, пп.«ж» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України визначено, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
У відповідності до п.5.2, 5.3 ст.5 ПК України, у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу. Інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.
Поняття сільськогосподарський товаровиробник також міститься у ст.1 ЗУ «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004р.» від 18.01.2001р. за №2238-III, під яким законодавець визначає фізичну або юридичну особу, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власно виробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.
З метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, законодавцем вживається також поняття виробники сільськогосподарської продукції.
Так, відповідно ст.1 ЗУ «Про сільськогосподарський перепис», виробники сільськогосподарської продукції - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.
Згідно з положеннями Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Держстандарту України від 17 серпня 2000р. №507, будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства включають в себе будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та інше.
При цьому, продукція сільського господарства (сільськогосподарська продукція) - це продукція, що виробляється в сільському господарстві та відповідає кодам Державного класифікатора продукції та послуг (ст.1 ЗУ «Про сільськогосподарський перепис»).
Тобто, будівлі та споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, віднесені до відповідного класу Державного класифікатора 018-2000, використовуються та належать фізичним особам, що займаються сільськогосподарською діяльністю, мають у володінні, користуванні чи розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин, не є об`єктами оподаткування згідно з п. «ж» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно Свідоцтва про право власності від 2.09.2008р. позивач є власником нерухомого майна у вигляді нежитлового об`єкта загальною площею 1 552,9кв.м..
Зі змісту наявної в матеріалах справи копії технічного паспорту на виробничий об`єкт, а саме нежитловий об`єкт ( АДРЕСА_1 ) встановлено, що власником є ОСОБА_1 , розмір частки власності становить 1/1.
Відповідно до відомостей технічного паспорту вказана будівля складається з ангару, матеріального складу, замощення.
Тобто, вказаними обставинами підтверджується, що позивач є власником будівлі сільськогосподарського призначення за адресою: АДРЕСА_1 .
При цьому, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач є сільськогосподарським товаровиробником.
Разом з тим, з огляду на відомості Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 з 17.10.2006р. до 12.02.2020р. був зареєстрований як фізична особа-підприємець. Види діяльності: 47.99 Інші види роздрібної торгівлі поза магазинами (основний), 49.41 Вантажний автомобільний транспорт.
Колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, зокрема, що позивач безпосередньо займається сільськогосподарською діяльністю. Лише сам по собі факт наявності у власності позивача будівель, призначених для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, не може свідчити про ознаку позивача як сільськогосподарського товаровиробника. 
Судова колегія зауважує, що фізична особа, яка є лише власником нерухомості відповідного класу, і не займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власно виробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією, не звільняється від сплати податку на нерухомість за п.п.«ж» п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України. Тобто, значення має не тільки вид нерухомості (зокрема, її призначення), а й безпосередньо сама діяльність, якою займається платник податку (а саме - чи відноситься він до сільськогосподарських товаровиробників).
Аналогічна правова позиція зазначена у постановах Верховного Суді від 11.04.2023р. у справі №380/18104/21, від 11.04.2023р. у справі №380/2434/20.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає необґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що позивач підпадає під статус сільськогосподарського товаровиробника, а належні йому на праві власності нежитлові приміщення не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Відтак, у даній справі, позивачем не доведено факту належності до сільськогосподарських товаровиробників.
Враховуючи вищевикладене, спірні податкові повідомлення-рішення за №0067893-5105-1411 від 22.05.2020р., за №0365164-2405-1411 від 29.04.2021р., якими позивачу визначено суми податкових зобов`язань за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за податкові періоди – 2019р., 2020р., прийняті відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України, а тому позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.
Отже, суд апеляційної інстанції не погоджується із висновками суду першої інстанції, оскільки останній не в повній мірі дослідив обставини по справі та не надав належної оцінки доказам. 
У контексті оцінки доводів апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Виходячи з наведеного, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції не можна вважати законним та обґрунтованим, а тому воно підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову.
На підставі викладеного, керуючись ст.311,315,317,322 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Миколаївській області задовольнити.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 8 листопада 2023р. скасувати.
Прийняти по справі нову постанову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий:                                                                                Ю.М. Градовський

Судді                                                                                                          І.О. Турецька

                                                                                                       Л.П. Шеметенко