ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2024 р. 	Справа № 440/12127/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,
Суддів: Любчич Л.В. ,  Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.09.2023 (ухвалене суддею Ясиневського І.Г.)  по справі № 440/12127/23
за позовом               ОСОБА_1  
до              Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області                      
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1  звернувся до  суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому   просив: визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 164550004087 від 18.07.2023  щодо нездійснення ОСОБА_1 перерахунку пенсії за його заявою № 1893 від 14.07.2023; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області провести йому перерахунок пенсії відповідно до його заяви №1893 від 14.07.2023; зарахувавши до його страхового стажу період роботи в ООО “Интернефтегазсервис” з 17.02.2001  по 31.10.2002  та заробітну плату за цей період, з урахуванням архівної довідки про заробітну плату від 09.02.2021 № 158, виданої РФ архівним відділом “Администрации города Нягани”; врахувавши до його страхового стажу період роботи та заробітну плату в ООО КНГ-СЕРВИС" з 01.11.2002  по 31.12.2003, а також заробітну плату за період роботи в ООО "КНГ-СЕРВИС" з 01.01.2004 по 14.02.2010, з урахуванням довідки виданої РФ ООО "КНГ-СЕРВИС" № 152 від 25.05.2021   за цей період, здійснивши виплату з урахуванням виплачених сум з дня її призначення з 22.03.2021.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 27.09.2023 позов задоволено частково, а саме: визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 164550004087 від 18.07.2023; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про перерахунок пенсії №1893 від 14.07.2023, з урахуванням висновків суду; у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду першої      інстанції  Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення       Полтавського окружного адміністративного суду від 27.09.2023   та прийняти нове судове рішення, яким  відмовити в задоволенні  позову.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність  висновків суду обставинам справи.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд       апеляційної       інстанції       розглядає справу       в порядку письмового провадження за наявними       у справі матеріалами.
Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги  підлягають частковому  задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що позивачем рішення суду першої інстанції не оскаржується, а відповідач оскаржує рішення суду першої інстанції в частині  задоволення позовних вимог. Отже, в межах розгляду цієї справи судом апеляційної інстанції надається правова оцінка висновкам суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог
Судовим розглядом встановлено, що 14.07.2023 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області із заявою  № 1893 про перерахунок “зміна надбавки” пенсії, додавши до заяви про перерахунок наступні документи: паспорт, трудову книжку серії НОМЕР_1 від 23.10.1985, повідомлення про курс валюти станом на 22.03.2021, архівну довідку від 09.02.2021 № 158 видану “Архивным отделом администратиции города Нягани” (мовою оригіналу), довідку про заробітну плату від 25.05.2021 № 152, видану ООО “КНГ-СЕРВИС” (мовою оригіналу).
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 164550004087 від 18.07.2023, яке прийнято за принципом екстериторіальності позивачу  відмовлено в перерахунку пенсії, у зв`язку з не виконанням вимог статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"  щодо підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, зазначивши, що до страхового стажу не зараховано період роботи з 17.02.2001 по 31.10.2002 на підприємстві ООО “Интернефтегазсервис” (мовою оригіналу) та період роботи з 01.11.2002 по 31.12.2003 на підприємстві ООО “КНГ-СЕРВИС”.
Не погоджуючись із   вищезазначеною відмовою  Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, позивач звернувся до суду з цим позовом. 
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 164550004087 від 18.07.2023 про відмову в перерахунку пенсії за віком із врахуванням довідки про заробітну плату, виданої ООО "КНГ-СЕРВИС" та архівної довідки про заробітну плату від 09.02.2021   № 158, виданої РФ архівним відділом “Администрации города Нягани”, з підстав не виконання вимог статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"  щодо підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами та не підтвердження сплати страхових внесків компетентними органами російської федерації, не відповідає критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень   є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а  оскільки у спірних відносинах компетентним органом для розгляду заяви ОСОБА_1 про перерахунок пенсії № 1893 від 14.07.2023   визначено ГУПФ України в Донецькій, то саме останній має завершити таку процедуру.
Суд апеляційної інстанції частково погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
          Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 (в подальшому -  Закон № 1058).
Відповідно до  п. 1 ч. 1ст. 8 Закону № 1058, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Частиною 1 статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.
Згідно із абз. абз.  4,  5 ч.  1 ст. 40 Закону № 1058, для визначення розміру пенсії за віком відповідно до частини 2 статті 27 цього Закону заробітна плата для обчислення частини пенсії за період страхового стажу до набрання чинності цим Законом визначається на умовах і в порядку, передбачених законодавством, що діяло раніше, а для обчислення частини пенсії за період страхового стажу після набрання чинності цим Законом - на умовах, передбачених абзацом першим цієї частини.
Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
В силу правового регулювання підпункту 3 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного Фонду України від 25.11.2005 за № 22-1, для підтвердження заробітної плати за період страхового стажу з 01 липня 2000 року орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу (додатки 3, 4 до Порядку).
За бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року (додаток 5) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.
У разі якщо страховий стаж починаючи з 01 липня 2000 року становить менше60 місяців, особою подається довідка про заробітну плату (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року (додаток 5).
Довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами (пункт 2.10 Порядку № 22-1).
Судовим розглядом встановлено, що  05.01.2022 позивач звернувся до відповідача із заявою від 14.07.2023 № 1893 про перерахунок “зміна надбавки”, додавши до    заяви: паспорт, трудова книжка серії НОМЕР_1 від 23.10.1985, повідомлення про курс валюти станом на 22.03.2021, архівну довідку від 09.02.2021 № 158 видану “Архивным отделом администратиции города Нягани” (мовою оригіналу), довідку про заробітну плату від 25.05.2021 № 152 видану ООО “КНГ-СЕРВИС” (мовою оригіналу).
Проте відповідач оспорюваним рішенням відмовив позивачу в проведенні такого перерахунку, з підстав не виконання вимог статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", щодо підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами та не підтвердження сплати страхових внесків компетентними органами російської федерації.
Згідно із  ч. 2 ст. 4 Закону № 1058-IV, якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
Відповідно до   статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.
Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.
Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Згідно із  абзацами  2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.
Отже, наведені положення вказаних Угод передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.
Відповідно до  ст. 1 Закону № 1058-ІV, страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, яке діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.
Страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (п. 1 ч. 1 ст. 24 Закону №1058-ІV).
Відповідно до частин 1, 10, 12 статті 20 Закону №1058-ІV, страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.
Обчислення страхових внесків із сум, виражених в іноземній валюті, здійснюється шляхом перерахування зазначених сум у національну валюту України за курсом валют, установленим Національним банком України на день обчислення страхових внесків.
Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.
Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Отже, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несплату, несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків, законом покладено на страхувальника, який здійснив нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати позивача.
Відтак, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо обов`язкового порядку взяття на облік страхувальника як платника страхових внесків та належної сплати страхових внесків.
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений у постановах Верховного Суду  17.07.2019 у справі № 144/669/17  та від 20.03.2019 у справі № 688/947/17.
Судовим розглядом встановлено, що  довідка про заробіток для призначення пенсії від 25.05.2021 № 152 ООО "КНГ-Сервіс" (мова оригіналу) підтверджує, що позивач з листопада 2002 року по лютий 2010 року отримував заробітну плату у ООО "КНГ-Сервіс".
Крім того,  трудовою книжкою позивача  серії НОМЕР_1 , підтверджується, що ОСОБА_1 працював у ООО "КНГ-СЕРВИС" на території російської федерації, а   відповідачем в свою чергу  не заперечується факт зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоди його роботи в ООО "КНГ-СЕРВИС" з 01.01.2004 по 14.02.2010 на виконання рішення суду у справі № 440/11185/21.
Також, згідно архівної довідки про заробітну плату від 09.02.2021   №158, виданої РФ архівним відділом “Администрации города Нягани”,  позивач з лютого 2001 року по жовтень 2002 року отримував заробітну плату у ООО “Интернефтегазсервис” (мовою оригіналу), а  трудовою книжкою позивача  серії НОМЕР_1 , підтверджується, що ОСОБА_1 працював у ООО “Интернефтегазсервис” на території російської федерації з 17.02.2001 по 31.10.2002.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 164550004087 від 18.07.2023 про відмову у перерахунку пенсії   із врахуванням довідки про заробітну плату, виданої ООО "КНГ-СЕРВИС" та архівної довідки про заробітну плату від 09.02.2021   № 158, виданої РФ архівним відділом “Администрации города Нягани”, з підстав не виконання вимог статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", щодо підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами та не підтвердження сплати страхових внесків компетентними органами російської федерації, не відповідає критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень   є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Із урахуванням вищевикладених обставин суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що  рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 164550004087 від 18.07.2023 про відмову в перерахунку  пенсії     ОСОБА_1 не містить належного обґрунтування підстав не врахування спірних довідок, оскільки спірне рішення прийняте без урахування всіх обставин, що мали значення для його прийняття,  є протиправним, у зв`язку із чим    підлягає скасуванню та   позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, а належним способом захисту прав позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про перерахунок пенсії № 1893 від 14.07.2023, з урахуванням висновків суду.
Таким чином, суд переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення із дотриманням    вимог матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі       Руїс Торіха проти Іспанії  (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної  інстанції  вважає, що ключові аргументи апеляційної  скарги отримали достатню оцінку. 
Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.
Відповідно до  ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а  рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.09.2023 р. без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням  норм матеріального і процесуального права.
          Керуючись ст. ст.     243,     308,     311,     316,     322,     325,     326,     328,     329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області - залишити без задоволення.
Рішення  Полтавського окружного адміністративного суду від 27.09.2023 по справі № 440/12127/23 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена у касаційному порядку  до Верховного Суду. 

Головуючий суддя 		О.В. Присяжнюк 	
Судді	   	Л.В. Любчич    О.А. Спаскін