ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

31 січня 2024 року 	м. Дніпро	справа № 160/3884/23	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді  Малиш Н.І. (доповідач),  суддів:  Щербака А.А., Баранник Н.П.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу   ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2023 року (суддя 1-ї інстанції Бухтіярова М.М.) в адміністративній справі №160/3884/23 за позовом ОСОБА_1 до Личківської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,- 

ВСТАНОВИВ:
28.02.2023 ОСОБА_1 , через представника, звернулась до суду з адміністративним позовом до Личківської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області про визнання протиправним та скасування рішення Личківської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області за № 1111-13/VIII від 02.06.2022р. “Про розгляд питання щодо виконання рішення суду”; зобов`язання Личківську сільську раду Новомосковського району Дніпропетровської області, у строк визначений чинним законодавством, затвердити проект землеустрою про відведення земельної ділянки з кадастровим номером №1222384000:01:002:1267, площею 2,0 га., яка знаходиться на території Личківської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області (за межами населених пунктів), у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства; стягнути 80000,00грн. компенсації за завдану моральну шкоду.
В обґрунтування позову зазначено, що оскаржене рішення відповідача прийнято на виконання судового рішення у справі №160/4379/21. Проте спірним рішенням відповідачем свідомо створюються перешкоди для належного виконання рішення суду, що набрало законної сили.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.
Позивачем на вказане рішення суду подана апеляційна скарга, в якій зазначено на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та прийняти  нове, яким задовольнити позов.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не надано належної оцінки  діям відповідача  щодо надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; прийняттю рішення від 02.06.2021; ліквідації земельної ділянки за кадастровим номером сформованого позивачем за процедурою щодо виготовлення проекту землеустрою;  прийняттю інших рішень, на які посилалась позивачка. Вважає, що спірним рішенням, відповідачем свідомо створюються перешкоди для належного виконання рішення суду у справі №160/4379/21.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу в якому просять відмовити у її задоволенні.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів п.3 ч. 1 ст.  311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить до наступного висновку.
Як свідчать встановлені обставини справи, постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 05.10.2021 у справі №160/4379/21 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 червня 2021 року в частині відмовлених позовних вимог скасовано та прийнято нову постанову в цій частині, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.
Зобов`язано Личківську сільську раду Магдалинівського району Дніпропетровської області, у строк визначений чинним законодавством, затвердити проект землеустрою про відведення земельної ділянки з кадастровим 1222384000:01:002:1267, площею 2,0 га, яка знаходиться на території Личківськой сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області (за межами населених пунктів), у власність гр. ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства.
Судом першої інстанції встановлено, що на виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 05.10.2021 у справі №160/4379/21 Личківською сільською радою Новомосковського району Дніпропетровської області прийнято рішення № 1111-13/VIII від 02 червня 2022, яким відмовлено ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 2,00 га, кадастровий номер - 1222384000:01:002:1267.
Не погодившись з даним рішенням позивачка звернувся до суду з адміністративним позовом в порядку статті 160 Кодексу адміністративного судочинства.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки  рішення Личківської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області № 1111-13/VIII від 02 червня 2022 прийняте на виконання рішення суду у справі №160/4379/21, позивачем  невірно обрано спосіб захисту свого порушеного права, так як має  звернутися до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними дій чи рішень, а не подавати новий адміністративний позов.
Колегія суддів суду апеляційної інстанції переглядаючи судове рішення доходить наступних висновків.
Відповідно до ст.129 та ст.129-1 Конституції України обов`язковість рішень суду визначена як одна з основних засад судочинства. Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно із ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.
За приписами ч.2, ч.3 ст.14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Приписами ст.370 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Конституційний Суд України, розглядаючи справу №1-7/2013 у Рішенні від 26.06.2013 року, звернув увагу, що вже неодноразово вказував на те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п.2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п.3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 року №11-рп/2012).
Відповідно до ч.1 ст.383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Як свідчать встановлені обставини справи, оскаржене позивачкою рішення Личківської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області №1111-13/VIII від 02 червня 2022 прийняте на виконання рішення суду у справі №160/4379/21.
Верховним Судом у постановах від 22 серпня 2019 у справі №522/10140/17, від 21 листопада 2019 у справі №802/1933/18-а зазначено, що наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності і суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.
Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачем невірно було обрано спосіб захисту свого порушеного права, та він мав  звернутися до суду в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України із заявою про визнання протиправними дій чи рішень, а не подавати новий адміністративний позов.
Водночас, суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, так як  взагалі не повинен був відкривати провадження за цим позовом.
Зазначені висновки суду відповідають правовій позиції, що викладена у постанові Верховного Суду від 18.01.2024 у справі №160/2888/23.
Частиною 1 статті 319  Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що позовні вимоги у цій справі не можуть бути розглянуті як за правилами адміністративного судочинства так і не підлягають розгляду в судовому порядку в цілому.
Аналогічний підхід застосував Верховний Суд під час вирішення справ №170/167/17 (постанова від 16 грудня 2021 року), №400/822/20 (постанова від 31 січня 2022 року), №233/3744/17 (постанова від 20 квітня 2022 року), № 818/1346/16 (постанова від 30 червня 2022 року).
Враховуючи приписи ч. 5 ст. 242 КАС України апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду слід скасувати, а провадження у справі закрити.
Керуючись статтями 238, 315, 319, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2023 року в адміністративній справі №160/3884/23 – скасувати, провадження в адміністративній справі закрити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст. 328, 329 КАС України.
   
Головуючий - суддя                                                                      Н.І. Малиш 

                               суддя                                                                      А.А. Щербак 

                               суддя                                                                      Н.П. Баранник