постанова
ІМЕНЕМ УКРАЇНи
22 лютого 2024 року
м. Київ
справа № 208/5995/18
провадження № 51-3614км22
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                        ОСОБА_1 ,
суддів                                                    ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,  
за участю:
секретаря судового засідання      ОСОБА_4 , 
прокурора                                           ОСОБА_5 ,                     
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу потерпілих                 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на вирок Заводського районного суду                                        м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 травня 2022 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 17 серпня 2022 року у кримінальному провадженні № 12016040800001808 за обвинуваченням 
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 Кримінального кодексу України  (далі - КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
1. За вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 травня 2022 року, залишеним без змін ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 17 серпня 2022 року, ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за ст. 124 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки. Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 49 та ч. 5 ст. 74 КК звільнено                   ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання у зв`язку з закінченням строку давності.
Цивільні позови потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про стягнення з                 ОСОБА_8 матеріальної та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з нього на користь ОСОБА_6 18 149, 87 грн витрат на поховання, та на користь ОСОБА_6 та ОСОБА_7 по 100 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.
2. Районний суд установив, що 29 червня 2016 року приблизно о 23:55 ОСОБА_8 , в складі наряду патрульної служби поліції по охороні громадського порядку, після отримання повідомлення від чергового Дніпродзержинського ВП про необхідність виїзду на АДРЕСА_2 , де відбувається бійка і жінка кричить про допомогу, разом із працівниками поліції  ОСОБА_9 та                           ОСОБА_10 прибули на місце виклику та постукали у двері квартири, які їм відкрив потерпілий ОСОБА_11 . Останній поводив себе агресивно, на запитання працівників поліції про те, що відбувається, не відповідав, та схопивши обома руками автомат АКС-74У, який висів у  ОСОБА_8 на грудях, потягнув його до себе.
На вимоги працівників поліції припинити свої дії та попередження про  застосування заходів фізичного впливу і спеціальних засобів - кайданків             ОСОБА_11 не реагував та продовжував тягнути автомат ОСОБА_8 , чим створив реальну загрозу для здоров`я працівників поліції та інших осіб, які знаходились на місці події, у зв`язку з чим ОСОБА_8 , діючи з метою захисту своїх охоронюваних законом прав та інтересів як особи, яка захищається, а також інших осіб від суспільного небезпечного посягання, застосував прийом рукопашного бою і ребром своєї долоні збив руки ОСОБА_11 з автомата, тобто виконав усі дії, передбачені необхідною обороною, яка була достатня в даній обстановці для негайного припинення посягання.
Проте ОСОБА_8 , явно виходячи за межі дозволених законом заходів, необхідних для припинення протиправних дій ОСОБА_11 та затримання останнього, невірно оцінюючи обстановку, що склалась, діючи умисно, розуміючи що нанесення удару в грудну клітку, де знаходяться життєво важливі органи, може спричинити останньому тілесних ушкоджень різного ступеню тяжкості, ігноруючи можливість настання тяжких наслідків для потерпілого, схопив ОСОБА_11 за руки, потягнув його на себе та із значною силою завдав одного удару коліном у передню частину грудної клітки, спричинивши потерпілому тяжких тілесних ушкоджень у вигляді тупої травми грудної клітки та розриву задньої стінки серця, внаслідок чого ОСОБА_11 помер на місці.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи осіб, які її подали
3. У поданій касаційній скарзі потерпілі  ОСОБА_6 та ОСОБА_7 просять скасувати судові рішення через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і  призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
На обґрунтування цих вимог зазначають, що дії ОСОБА_8 підлягають кваліфікації за ч. 2 ст. 121 КК. Вважають, що при визначенні розміру завданої моральної шкоди суди першої та апеляційної інстанцій не в повній мірі  врахували завдані їм страждання пов`язані з втратою сина, а також поведінку                засудженого, який своєї вини у вчиненому не визнав і належного покарання за скоєне не поніс.    
Стверджують, що при перегляді вироку суд апеляційної інстанції не перевірив ретельно доводів, наведених у їхній апеляційній скарзі, та не дав на них умотивованих відповідей, а тому ухвалене цим судом рішення не є законним, обґрунтованим та  вмотивованим,таким, що відповідає вимогам статей 370 та 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).
Позиція учасників у суді касаційної інстанції
4. Прокурор виступив проти задоволення касаційної скарги і просив залишити оскаржувані судові рішення без зміни. 
5. Інші учасники були належним чином повідомлені про розгляд справи в суді касаційної інстанції і в судове засідання не прибули.
Мотиви Суду
6. Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, наведені в касаційній скарзі, колегія суддів (далі - Суд) дійшла висновку про таке. 
7. Згідно зі ст. 438 КПК суд касаційної інстанції не вправі скасувати чи змінити оскаржені рішення через неповноту слідства, невідповідність висновків місцевого суду фактичним обставинам кримінального провадження, а при його перегляді виходить з обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій.
8. Відповідно до ч. 1 ст. 433 цього Кодексу суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не уповноважений досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
9. Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Під час касаційної перевірки цих рішень Суд виходить із фактичних обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій.
10. Згідно з вимогами ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
11. Відповідно до вимог ст. 337 КПК судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
12. Крім того, за правилами ст. 338 КПК, якщо під час судового розгляду будуть встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, прокурор з метою зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення має право його змінити. При цьому, якщо в обвинувальному акті зі зміненим обвинуваченням ставиться питання про застосування закону України про кримінальну відповідальність, який передбачає відповідальність за менш тяжке кримінальне правопорушення, чи про зменшення обсягу обвинувачення, потерпілому роз`яснюється його право підтримувати обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі.
13. Як убачається з матеріалів кримінального провадження, 30 серпня 2018 року прокурор затвердив обвинувальний акт за обвинуваченням  ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК та скерував його до суду (т. 1, а. к. п. 1-14). 
14. При розгляді справи в суді першої інстанції упродовж 2018-2022 років прокурори у процесі підтримували це обвинувачення і своїм правом на його зміну в порядку ст. 338 КПК не скористалися, оскільки вважали таке  правильним, оформленим з додержанням норм матеріального та процесуального права.  
15. Суд вважає, що за встановлених судами обох інстанцій фактичних обставин справи кримінально-правова кваліфікація дій ОСОБА_8 за ст. 124 КК є вірною.
16. З огляду на це, доводи касаційної скарги потерпілих ОСОБА_6 та              ОСОБА_7 щодо неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій закону України про кримінальну відповідальність не є прийнятними.
17. Як убачається з матеріалів провадження, підставами для перегляду вироку місцевого суду були апеляційні скарги подані прокурором та потерпілими.
18. Доводи потерпілих викладені в апеляційній скарзі аналогічні тим, що наведені ними у касаційній скарзі.
19. Виходячи із завдань та загальних засад кримінального провадження, визначених у статтях 2, 7 КПК функція апеляційного суду полягає в об`єктивному,  неупередженому перегляді вироків та ухвал суду першої інстанції, справедливому, із додержанням усіх вимог чинного законодавства, вирішенні поданих апеляційних скарг.     
20. За змістом ст. 404 КПК апеляційна процедура передбачає оцінку оскаржуваного вироку на відповідність нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам кримінального провадження й дослідженим у судовому засіданні доказам.
21. З урахуванням наведених законодавчих положень та ст. 419 КПК апеляційний суд зобов`язаний проаналізувати і співставити з наявними у справі та додатково поданими матеріалами всі доводи, наведені в апеляційній скарзі, і дати на кожен із них вичерпну відповідь, пославшись на відповідний матеріальний чи процесуальний закон.
Цих вимог закону суд апеляційної інстанції дотримався.
22. До початку апеляційного розгляду прокурор відмовився від апеляційної скарги і провадження в цій частині апеляційним судом було закрито. При перевірці апеляційної скарги потерпілих  ОСОБА_6 та ОСОБА_7  апеляційний суд,врахувавши встановлені судом першої інстанції фактичні обставини кримінального провадження та докази, досліджені й перевірені цим судом з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, дійшов умотивованого висновку про безпідставність наведених у ній доводів і правильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність. 
23. Щодо доводів потерпілих в касаційній скарзі про неправильне вирішення судами обох інстанцій цивільних позовів у справі Суд вважає за необхідне зазначити таке.
24. Згідно з положеннями ст. 128 КПК потерпілий у кримінальному провадженні має право заявити цивільний позов. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається за правилами визначеними КПК з дотриманням норм та положень Цивільного процесуального кодексу України.
25. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпілими                      ОСОБА_6 та ОСОБА_7 під час судового розгляду було заявлено цивільні позови про стягнення з ОСОБА_8 на їхню користь у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди по 500 000 грн кожному та 21 899, 87 грн витрат на поховання.
26. Суд першої інстанції задовольнив ці вимоги частково, стягнув з                     ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 18 149, 87 грн витрат на поховання, та на користь ОСОБА_6 та ОСОБА_7 по 100 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди. Із правильністю такого рішення погоджується і Суд.
27. За правилами ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) моральна шкода, зокрема, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.
28. Унаслідок скоєного ОСОБА_8 злочину потерпілі втратили сина, що завдало їм глибоких душевних страждань.
29. З огляду на це та з урахуванням фактичних обставин справи, правильність встановлення яких Судом під сумнів не ставиться, колегія суддів вважає, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій про стягнення з засудженого на користь потерпілих по 100 000 грн у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди є правильним і відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, прийнятим з урахуванням вимог статей 23 та 1168 ЦК.
30. Оскаржувані судові рішення є належним чином обґрунтованими та вмотивованими і за змістом відповідають вимогам статей 370, 374 та 419 КПК.
31. Під час перевірки матеріалів кримінального провадження судом касаційної інстанції не встановлено таких порушень норм матеріального чи процесуального права, які можуть тягнути за собою зміну або скасування цих рішень. 
32. Зважаючи на викладене, підстав для задоволення касаційної скарги колегія суддів не вбачає.
На підставі викладеного, керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 травня 2022 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 17 серпня 2022 року щодо ОСОБА_8 без зміни. 
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
 
___________________                             ___________________                     _________________ 
ОСОБА_1                                     ОСОБА_2                          ОСОБА_3