ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/374/24	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №712/11930/23 Категорія: 311000000  	Мірошниченко Л. Є. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Новіков О. М. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       12 березня 2024 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Новікова О.М., Гончар Н.І., Фетісової Т.Л.,
за участю секретаря Широкової Г.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу Виконавчого комітету Черкаської міської ради на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Черкаської міської ради про відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом.
В обґрунтування поданої позовної заяви зазначено, що 01.06.2016 згідно розпорядження Черкаського міського голови від 25.02.2016 № 290-р(к) позивач був прийнятий на службу для виконання повноважень головного спеціаліста-юрисконсульта відділу судового супроводу юридичного департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради. Після цього він працював на різних посадах у департаменті управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради, що підтверджується записами № 19-29 у належній позивачу Трудовій книжці серії НОМЕР_1 .
21.02.2019 позивач згідно розпорядження Черкаського міського голови від 20.02.2019 № 70-р(к) «Про призначення ОСОБА_1 » був призначений на посаду директора департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради на визначений строк (на час відпустки для догляду за дитиною до осягнення нею трирічного віку працівника, прийнятого на умовах строкового трудового договору).
Згідно з розпорядженням Черкаського міського голови від 02.05.2019 № 175-р(к) (запис № 23 у Трудовій книжці серії НОМЕР_1 ) позивачу, починаючи з 03.05.2019 було продовжено дію строкового трудового договору на невизначений строк.
Розпорядженням Черкаського міського голови від 10.08.2022 № 465-р(к) «Про припинення служби та звільнення ОСОБА_1 » 10.08.2022 було припинено службу останнього в органах місцевого самоврядування та звільнено його з посади директора департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради «за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором, а саме: видачу наказу від 15.06.2022 № 44-н «Про виконання обов`язків начальника управління надання адміністративних послуг», який суперечить вимогам абз. г) пп. 1) п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 року № 268, тобто не відповідає вимогам чинного законодавства України, а також враховуючи те, що до ОСОБА_1 раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення - догана, пункт 3статті 40 КЗпП України».
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 15.09.2022 у справі № 580/3162/22, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.04.2023, рішення сесії Черкаської міської ради від 23.06.2022 № 26-11 «Про недовіру директору департаменту управління справи та юридичного забезпечення Черкаської міської ради ОСОБА_1 » визнано протиправним та скасовано.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.08.2023 у справі № 580/3955/22 розпорядження Черкаського міського голови від 10.08.2022 № 465-р(к) «Про припинення служби та звільнення ОСОБА_1 » визнано протиправним та скасовано, поновлено ОСОБА_1 на посаді директора департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради з 10.08.2022, а також стягнуто з Черкаської міської ради на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10.08.2022 по 01.08.2023 у розмірі 475 400,43 грн. та понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 47 300,00 гри.
Розпорядженням Черкаського міського голови від 02.08.2023 № 385-р(к) ОСОБА_1 поновлено на посаді директора департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради з 11.08.2022. Цим же розпорядженням ОСОБА_1 увільнено від роботи з 23.01.2023 на час проходження військової служби за призовом під час мобілізації у зв`язку із загальною мобілізацією до дня його фактичної демобілізації із збереженням місця роботи посади.
Порушення трудових прав ОСОБА_1 , які були вчинені черкаським міським головою та його заступниками і призвели до незаконного звільнення ОСОБА_1 із займаної посади, спричинили йому сильні душевні хвилювання та призвели до істотного погіршення стану здоров`я позивача.
З урахуванням викладеного, позивач вимушений звернутися до суду із позовною заявою про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним звільненням його із посади директора департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради.
Заподіяння позивачу моральної шкоди, завданої внаслідок його незаконного звільнення із займаної посади має триваючий характер, розпочалося з моменту незаконного звільнення із займаної посади (10.08.2022) і триває дотепер, оскільки постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.08.2023 у справі № 580/3955/22 в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 10.08.2022 по 01.08.2023 у розмірі 475 400,34 грн. та понесених судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 47 300,00 грн. на даний час невиконана.
Таким чином, тривалість періоду заподіяння Позивачу моральної шкоди складає 446 календарних днів з дня незаконного звільнення (10.08.2022) по дату звернення Позивачем із цією позовною заявою до суду (01.11.2023).
Позивач вважає розумним та справедливим визначити розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню, у розмірі його середнього заробітку за кожен день заподіяння йому моральної шкоди.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду у від 01.08.2023 у справі № 580/3955/22 встановлено, розмір середньоденної заробітної плати Позивача перед його звільненням становить 1956,38 грн.
Виходячи із цього, загальний розмір відшкодування моральної шкоди, завданої Позивачу внаслідок незаконного звільненням Позивача із займаної посади, складає 872 545,48 грн. (1 956,38 x 446 = 872 545,48).
У зв`язку з викладеним, ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача на користь позивача в якості відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним звільненням з посади директора департаменту управління справами та юридичного забезпечення міської ради, кошти в розмірі 872 545,48 грн. та понесені судові витрати у вигляді правничої допомоги в сумі 30 940, 00 грн.
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 грудня 2023 року позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Черкаської міської ради про відшкодування моральної шкоди задоволено частково.
Стягнуто з Виконавчого комітету Черкаської міської ради на користь ОСОБА_1 : моральну шкоду в сумі 24 500 грн.; витрати, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги в сумі 866, 32 грн.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що в судовому засіданні встановлено:
1) факт незаконного звільнення позивача, що підтверджується Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.08.2023 у справі № 580/3955/22 розпорядження Черкаського міського голови від 10.08.2022 № 465-р(к) «Про припинення служби та звільнення ОСОБА_1 » визнано протиправним та скасовано, поновлено ОСОБА_1 на посаді директора департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради з 10.08.2022, а також стягнуто з Черкаської міської ради на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10.08.2022 по 01.08.2023 у розмірі 475 400 грн. 43 коп. та понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 47 300 грн., та відповідно до ч. ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню;
2) спричинення позивачу моральної шкоди, яка виразилася у душевних стражданнях, яких зазнав позивач у зв`язку з незаконним звільненням та порушенням його трудових прав;
3) наявність причинно-наслідкового зв`язку між прийнятим відповідачем незаконним рішенням та заподіянням позивачу моральної шкоди у вигляді душевних страждань.
Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд врахував, конкретні обставини справи, характер та ступінь моральних страждань, яких позивач зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача щодо нього, глибину душевних страждань, що позбавило можливості тривалий час користуватись своїми коштами, належними при звільненні; присудження позивачеві грошової компенсації у виді стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що частково пом`якшує душевні страждання позивача. У зв`язку з цим визнав за можливе стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі середнього заробітну за один місяць.
Як вбачається з Постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.08.2023 «за попередні два місяці, які передували звільненню (червень, липень 2022) позивачу було виплачено 48 909,44 грн. заробітної плати» (а.с. 54 (оборот). Таким чином, суд дійшов висновку, що розмір моральної шкоди повинен дорівнювати 24 500,00 грн. і є співмірним розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Виконавчий комітет Черкаської міської ради оскаржив його в апеляційному порядку та зазначив, що висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду є таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просив його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що позивача було звільнено з посади розпорядженням міського голови, підписаним першим заступником міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради С. Тищенком.
За таких обставин, вимоги незаконно звільненого працівника про стягнення моральної шкоди повинна пред`являтися саме до Черкаської міської ради.
Як уже було зазначено вище позов про поновлення ОСОБА_1 на посаді директора департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради було пред`явлено саме до Черкаської міської ради, як до представника відповідної територіальної громади.
Між тим, позов, як звільненого працівника пред`явлено до виконавчого комітету Черкаської міської ради, який є окремою юридичною особою публічного права, діє як колегіальний виконавчий орган загальної компетенції, та уповноважений забезпечувати виконання як власних (самоврядних), так і делегованих йому повноваження.
Щодо завданої моральної шкоди, то зазначає, що висновки суду є передчасними, оскільки судом по суті спору було зроблено висновок не на підставі доказів, поданих позивачем на підтвердження понесених душевних страждань, а на підставі припущень.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 – адвокат Чернявський А.Л. вказав, що належним відповідачем за позовом про відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконного звільнення ОСОБА_1 із займаної посади є виконавчий комітет Черкаської міської ради як орган місцевого самоврядування, до складу якого входять Черкаський міський голова ОСОБА_2 та перший заступник Черкаського міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради Тищенко С.О.
Факт незаконності звільнення позивача із посади директора департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради встановлено постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.08.2023 у справі №580/3955/22, яка набрала законної сили 01.08.2023 року.
У постанові від 12.02.2023 у справі №295/2725/21 Верховний Суд виклав такі висновки щодо правил відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним звільненням працівника: «КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у його житті та з урахуванням інших обставин.
Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення.
Тобто за умови порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати».
Вказує, що суд першої інстанції, вирішуючи питання стосовно спричиненої позивачу моральної шкоди у вигляді душевних страждань внаслідок порушення трудових прав незаконним звільненням позивача, дійшов правильного висновку, що позивача було повністю позбавлено законного джерела існування та звичайного способу життя і ділового спілкування, що спричинило сильні душевні хвилювання, відчуття незахищеності і завтрашньому дні та страждань від соціальної несправедливості, оскільки дані обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні поясненнями представника позивача та дослідженими матеріалами справи.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд доходить наступних висновків.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам закону.
Як вбачається із матеріалів справи та установлено судом першої інстанції 01.06.2016 згідно розпорядження Черкаського міського голови від 25.02.2016 № 290-р(к) був прийнятий на службу для виконання повноважень головного спеціаліста-юрисконсульта відділу судового супроводу юридичного департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради. Після цього позивач працював на різних посадах у департаменті управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради, що підтверджується записами № 19-29 у належній позивачу Трудовій книжці серії НОМЕР_1 .
21.02.2019 позивач згідно розпорядження Черкаського міського голови від 20.02.2019 № 70-р(к) «Про призначення ОСОБА_1 » був призначений на посаду директора департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради на визначений строк (на час відпустки для догляду за дитиною до осягнення нею трирічного віку працівника, прийнятого на умовах строкового трудового договору).
Згідно з розпорядженням Черкаського міського голови від 02.05.2019 № 175-р(к) (запис № 23 у Трудовій книжці серії НОМЕР_1 ) позивачу, починаючи з 03.05.2019 було продовжено дію строкового трудового договору на невизначений строк (а.с. 32-33 том 1).
Розпорядженням Черкаського міського голови від 10.08.2022 № 465-р(к) «Про припинення служби та звільнення ОСОБА_1 » 10.08.2022 було припинено службу Позивача в органах місцевого самоврядування та звільнено його з посади директора департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради «за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором, а саме: видачу наказу від 15.06.2022 № 44-н «Про виконання обов`язків начальника управління надання адміністративних послуг», який суперечить вимогам абз. г) пп. 1) п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006р. № 268, тобто не відповідає вимогам чинного законодавства України, а також враховуючи те, що до ОСОБА_1 раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення - догана, пункт 3статті 40 КЗпП України» (а.с. 31 том 1).
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 15.09.2022 у справі № 580/3162/22, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.04.2023, рішення сесії Черкаської міської ради від 23.06.2022 № 26-11 «Про недовіру директору департаменту управління справи та юридичного забезпечення Черкаської міської ради ОСОБА_1 » визнано протиправним та скасовано (а.с. 45-50 том 1).
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.08.2023 у справі № 580/3955/22 розпорядження Черкаського міського голови від 10.08.2022 № 465-р(к) «Про припинення служби та звільнення ОСОБА_1 » визнано протиправним та скасовано, поновлено ОСОБА_1 на посаді директора департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради з 10.08.2022, а також стягнуто з Черкаської міської ради на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10.08. 2022 по 01.08.2023 у розмірі 475 400 грн. 43 коп. та понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 47 300 гри (а.с. 53-55 том 1).
Розпорядженням Черкаського міського голови від 02.08.2023 № 385-р(к) ОСОБА_1 поновлено на посаді директора департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради з 11.08.2022. Цим же розпорядженням ОСОБА_1 увільнено від роботи з 23.01.2023 на час проходження військової служби за призовом під час мобілізації у зв`язку із загальною мобілізацією до дня його фактичної демобілізації із збереженням місця роботи посади (а.с. 56 том 1).
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.11.2023 у справі №580/3955/23 за заявою Черкаської міської ради про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.08.2023 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Черкаської міської ради, Департаменту управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради про визнання протиправним розпорядження, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку, судом було вирішено наступне:
- заяву Черкаської міської ради про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.08.2023 задовольнити частково;
- змінити постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.08.2023, замінивши в абзаці п`ятому резолютивної частини розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що стягується, з на 179 190 (сто сімдесят дев`ять тисяч сто дев`яносто) грн. 53 коп. (а.с. 175-178 том 1).
Звертаючись з цим позовом до Соснівського районного суду м. Черкаси у порядку цивільного судочинства ОСОБА_1 заявив вимогу про відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірним звільненням із посади директора департаменту управління та юридичного забезпечення Черкаської міської ради.
Відповідно до статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.
Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Згідно зі статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.
У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі-Конвенція) закріплено принцип доступу до правосуддя.
Поняття «суд, встановлений законом» стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність (рішення Європейського суду з прав людини від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України»).
Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.
Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.
Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.
З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.
Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.
Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, ЦПК України, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частини перша та третя статті 3 ЦПК України).
Частиною першою статті 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових, відносин та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.
Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій;  або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи;
Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг;
Публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (пункти 2, 7, 17 частини першої статті 4 КАС України).
Публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані суб`єкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.
Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.
Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.
Тому до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.
Крім того, до компетенції адміністративних судів належить розгляд спорів з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, що передбачено у пунктах 1 та 2 частини першої статті 19 КАС України.
Поняття публічної служби є широким, оскільки включає в себе державну службу, службу в органах місцевого самоврядування та службу в публічних установах.
Під «публічною службою» необхідно розуміти врегульовану виключно Конституцією та законами України професійну публічну діяльність осіб, які заміщують посади в державних органах і органах місцевого самоврядування щодо реалізації завдань і функцій держави та органів місцевого самоврядування.
Публічну службу в найширшому розумінні можуть здійснювати працівники усіх організацій публічного сектору: органами державної влади (тобто не лише виконавчої, а й законодавчої та судової); державними підприємствами та установами; органами місцевого самоврядування; комунальними підприємствами та установами.
Юрисдикційність справ за позовами, що стосуються обрання, перебування та звільнення з публічної служби належить до адміністративних правовідносин.
У рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 813/1045/18, провадження № 11-574апп19).
У постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 761/33941/16-ц, провадження № 14-375цс18, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що публічна служба є різновидом трудової діяльності, відносини публічної служби як окремий різновид трудових відносин існують на стику двох галузей права - трудового та адміністративного, тому правовідносини, пов`язані з прийняттям на публічну службу, її проходженням та припиненням, регламентуються нормами як трудового, так і адміністративного законодавства, а спори, які виникають з таких правовідносин, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Тобто до вказаних правовідносин, які є різновидом трудових, застосовуються і норми трудового права, у тому числі і стаття 237-1 Кодексу законів про працю України про відшкодування моральної шкоди працівнику, незважаючи на те, що такий спір виникає щодо прийняття, проходження чи припинення публічної служби.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що законодавець урегулював питання, пов`язані з прийняттям (обранням, призначенням) громадян на публічну службу, її проходженням та звільненням з публічної служби (припиненням), спеціальними нормативно-правовими актами.
З огляду на вказане можна зробити висновок, що спір виник після звільнення публічного службовця з посади, однак пов`язаний з вирішенням питань, які стосуються його проходження та звільнення з публічної служби, а тому такий спір має розглядатися за правилами адміністративного судочинства, незважаючи на те, що спірні правовідносини фактично виникли після припинення публічної служби.
Подібні за змістом правові висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 757/70264/17 (провадження № 14-360цс18) та від 12 січня 2021 року у справі № 757/44631/19 (провадження № 14-171цс20), постанові Верховного Суду від 05 липня 2021 року у справі № 757/35055/19-ц (провадження № 61-8422св21) та постанові Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі №357/5636/21 (провадження №61-16122св21).
За таких обставин, колегія суддів вважає, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та належить до юрисдикції адміністративного суду.
В силу частин першої та другої статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 ЦПК України.
Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.
За змістом пункту першого частини першої статті 255 ЦПК України у разі відкриття провадження у справі таке провадження підлягає закриттю, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить висновку, що рішення місцевого суду підлягає скасуванню із закриттям провадження.
Згідно з частиною першою статті 256 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.
З огляду на ухвалене колегією суддів рішення про закриття провадження у даній справі, позивачу, відповідно до частини першої статті 256 ЦПК України, належить роз`яснити його право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до Черкаського апеляційного суду із заявою про направлення справи до Черкаського окружного адміністративного суду.
Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 377, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу виконавчого комітету Черкаської міської ради задовольнити частково.
Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 грудня 2023 року скасувати.
Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Черкаської міської ради про відшкодування моральної шкоди закрити.
Роз`яснити позивачу право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до Черкаського апеляційного суду із заявою про направлення справи до Черкаського окружного адміністративного суду.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повний текст постанови складено 14 березня 2024 року.

Судді: