ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
15 лютого 2024 року
м. Київ
 
справа № 454/4820/21
провадження № 61-14331св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В.,                   Коротуна В. М.,
 
учасники справи:            
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 07 лютого 2023 року  у складі судді Адамович М. Я. та постанову Львівського апеляційного суду від 14 серпня 2023 року у складі колегії суддів: Ванівського О. М., Цяцяка Р. П., Шеремети Н. О.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про виселення.
Свої вимоги обґрунтовував тим, що він є власником будинку АДРЕСА_1 .
У сусідньому будинку АДРЕСА_2 за цією ж адресою зареєстровані відповідачі, які є дружиною і дочкою його брата ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте фактично проживають у належному йому на праві власності будинку АДРЕСА_1 .  
Посилаючись на те, що ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не є членами його сім`ї, а отже не мають жодної правової підстави займати спірне житлове приміщення, їх проживання позбавляє його можливості розпоряджатися своєю власністю, просив виселити ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 з будинку АДРЕСА_1 , який належить йому на праві власності
Короткий зміст рішень суду першої інстанції
Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 20 липня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Виселено ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 з будинку АДРЕСА_1 .
Суд першої інстанції виходив із того, що відповідачі, маючи на праві приватної власності будинок АДРЕСА_1 , залишаються проживати у спірному будинку, чим створюють перешкоди позивачу у здійсненні права приватної власності відносно нього.
Короткий зміст постанови апеляційної інстанції
Постановою Львівського апеляційного суду від 14 серпня 2023 року  рішення Галицького районного суду м. Львова від 20 липня 2022 року залишено без змін.
Апеляційний суд погодився з рішенням суду першої інстанції як таким, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, вважав його законним та обґрунтованим і не вбачав підстав для його скасування.  
Короткий зміст вимог касаційної скарги
02 жовтня 2023 рокуадвокат Матвійчук Г. М. в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами обох інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове судове рішення про відмову у позові.
Підставою касаційного оскарження судових рішень заявниця зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду: від 10 травня 2023 року в справі № 723/983/22 та постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 353/1096/16-ц, від 21 серпня                   2019 року в справі № 569/4373/16-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга аргументована тим, що суди неповно дослідили обставини справи, не надали їм належної правової оцінки та дійшли помилкових висновків при вирішенні спору.
Зазначали, що суди не звернули увагу на те, що відповідачі не втрачали право на спірне житло, вони ніколи не вибували з нього та продовжують постійно проживати, несуть витрати з його утримання та благоустрою, обробляють присадибну ділянку;  у власності чи користуванні відповідачів немає житлової чи будь-якої іншої нерухомості, спірний будинок є їх єдиним житлом упродовж 35 років
Доводи інших учасників справи
ОСОБА_1 подав відзив, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін як такі, що ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права. 
Рух справи в суді касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду від 18 січня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 07 лютого 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 14 серпня 2023 року в справі за позовом                       ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виселення повернуто заявницям.
Відкрито касаційне провадження у даній справі за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 07 лютого 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду                             від 14 серпня 2023 року.                          
Витребувано з Сокальського районного суду Львівської області цивільну справу № 454/4820/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,         ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виселення.
Зупинено виконання рішення Сокальського районного суду Львівської області від 07 лютого 2023 року та постанови Львівського апеляційного суду від 14 серпня 2023 року до закінчення касаційного провадження.
Оскільки ухвалою Верховного Суду від 18 січня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 07 лютого 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 14 серпня 2023 року повернуто, судові рішення оскаржуються лише в частині вимог до ОСОБА_2 , в іншій частині не оскаржуються, тому в касаційному порядку не переглядаються (частина перша статті 400 ЦПК України).
Обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій 
Суди встановили, що ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 21 лютого 2012 року.
29 листопада 2013 року за ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було зареєстровано право власності на вказаний житловий будинок на підставі рішення Апеляційного суду Львівської області від 25 вересня                  2013 року, а 18 листопада 2021 року з Державного реєстру речових виключено запис про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ними на цей будинок на підставі рішення Апеляційного суду Львівської області від                     12 січня 2017 року у справі № 1321/1551/12 та відновлено попередній запис про реєстрацію права власності на цей житловий будинок за                           ОСОБА_1 .
Також суди встановили, що ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зареєстровані у будинку АДРЕСА_1 .
23 листопада 2021 року позивач направив вимогу на ім`я відповідачів про усунення йому перешкод в користуванні належним йому будинком та виселення з цього житла до 23 грудня 2021 року, яка останніми не виконана.
Позиція Верховного Суду
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
Підставою касаційного оскарження судових рішень судів попередніх інстанцій є посилання заявника на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду: від 10 травня 2023 року в справі № 723/983/22 та постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 353/1096/16-ц, від 21 серпня 2019 року в справі № 569/4373/16-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Відповідно до статті 400 ЦПК України, якою визначено межі розгляду справи судом касаційної інстанції, встановлено, що, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції діє в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
Касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Одним зі способів захисту права користування майном є припинення дії, яка це право порушує (пункт 3 частини другої статті 16 ЦК України), - усунення перешкод у здійсненні права користування майном. Підставою для подання такого позову є вчинення перешкод правомірній реалізації речового права. Цей спосіб захисту може використати не тільки власник майна, але й особа, яка відповідно до закону або договору має право користування ним.
Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року в справі № 761/5115/17.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 жовтня 2020 року у справі № 447/455/17 (провадження № 14-64цс20) дійшла висновку, що у законодавстві, що регулює житлові правовідносини, припинення сімейних правовідносин, втрата статусу члена сім`ї особою, саме по собі не тягне втрату права користування житловим приміщенням.
Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.
Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
За правилами частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частиною першою статті 321 ЦК України установлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно зі статтею 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Наведеною нормою матеріального права визначено право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яких шляхом, який власник вважає прийнятним.
Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Власник має права вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом усунення перешкод у користуванні власністю, виселення та у разі необхідності, зняття особи з реєстраційного обліку, проте це право залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового чи цивільного законодавства.
Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року у справі № 447/455/17 (провадження № 14-64цс20).
У справі, яка переглядається, суди встановили, що відповідачі проживали у спірному житловому будинку з дозволу попередньої власниці будинку ОСОБА_6 як члени сім`ї брата позивача ОСОБА_5 , який помер                      ІНФОРМАЦІЯ_1 , та набули право користуванням чужим майном, таке право відповідачів за своєю правовою природою є сервітутом, тобто правом користування чужим нерухомим майном (житловим будинком) для задоволення власних потреб у житлі.
Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 12 січня 2017 року (справа № 1321/1551/12), залишеним без змін постановою Верховного Суду від 07 жовтня 2019 року, ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 ,                   ОСОБА_7 відмовлено у задоволенні позову до ОСОБА_1 ,                        ОСОБА_8 про визнання незаконним свідоцтва про право на спадщину за законом за реєстровим номером 1-1957, виданого ОСОБА_8                       27 грудня 2011 року Сокальською державною нотаріальною контрою на право успадкування після смерті ОСОБА_6 житлового будинку АДРЕСА_1 ; визнання неправомірним набуття права власності ОСОБА_8 на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6 ; скасування реєстрації права власності на спірний будинок за ОСОБА_8 у ЛОР ДКП «Червоноградське МБТІ» (запис № 92 в книзі 1 від 30 січня 2012 року); витребування з володіння ОСОБА_1 житлового будинку АДРЕСА_1 ; виділення з майна колгоспного двору частки позивачів та визнання за позивачами ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 права власності на 4/6 ідеальних частин житлового будинку АДРЕСА_1 .
У зазначеній справі встановлено, що ОСОБА_2 , ОСОБА_4 ,                  ОСОБА_3 за даними Будинкової книги та згідно з довідкою Княжівської сільської ради Сокальського району Львівської області від                    19 березня 2012 року зареєстровані у  будинку АДРЕСА_2 . 
Відповідно до технічного паспорта від 10 жовтня 1989 року жила площа будинку по АДРЕСА_2 складає 38,9 кв. м, будинок побудований у 1950 році.
Згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Право користування чужим майном регламентоване зокрема у статтях 401-406 ЦК України.
У частині першій статті 401 ЦК України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.
Статтею 406 ЦК України унормовано питання припинення сервітуту, зокрема відповідно до пункту 4 частини першої зазначеної норми, сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.
Пункт 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених у пункті 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у пункті 2 статті 8 Конвенції.
Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (рішення від 18 грудня 2008 р. у справі «Савіни проти України» (Saviny v. Ukraine), заява № 39948/06, п. 47). 
Встановивши, що позивач є власником спірного будинку, відповідачі спільним побутом з ним не пов`язані, не є членами його сім`ї, водночас мають інше зареєстроване місце проживання у будинку АДРЕСА_2 , дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.
При цьому, оцінюючи виселення відповідачів на предмет пропорційності, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, установивши, що порушені права позивача - власника житла, гарантовані як національним законодавством України, так і статтею 8 Конвенції, а також статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, дійшов правильного висновку про те, що у цьому випадку за обставин цієї справи виселення відповідачів зі спірного житла є законним та пропорційним заходом, переслідує легітимну мету та є необхідним, оскільки між сторонами не існувало домовленостей щодо проживання відповідачів у квартирі, а також відповідачі фактично забезпечені іншим житлому будинку АДРЕСА_2 , що ними не спростовано.
Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження судами попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
Суди правильно застосували норми матеріального права у спірних правовідносинах та не допустили порушень норм процесуального права, які б давали підстави для скасування оскаржених судових рішень, тому доводи касаційної скарги з цього приводу є безпідставними.
Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги щодо неврахування судами попередніх інстанцій тривалого проживання відповідачів у спірному будинку, скільки тривалий строк користування відповідачами цим будинком, враховуючи зміну власника, членами сім`ї якого вони не є, не може бути підставою для відмови у захисті прав нового власника на користування житлом на власний розсуд.
Подібний за змістом висновок викладеним Верховним Судом у постановах від 25 липня 2018 року у справі № 638/13030/13-ц, від 04 липня 2023 року у справі № 522/16228/19-ц
Колегія суддів відхиляє посилання в касаційній скарзі на неврахування судами висновків, викладених Верховним Судом в постанові, що зазначена заявником в касаційній скарзі, оскільки висновки у цій  справах і у справі, що переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст спірних правовідносин, є різними, у зазначених справах суди виходили з конкретних обставин та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.
Інші наведені у касаційній скарзі доводи фактично зводяться до незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанцій стосовно установлених обставин справи та зводяться виключно до переоцінки доказів, їх належності та допустимості. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року                                             у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
Верховний Суд, зважаючи на межі касаційного перегляду справи, не здійснює оцінку законності та обґрунтованості судових рішень в частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , оскільки ухвалою Верховного Суду від 18 січня 2024 року їх касаційну скаргу на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 07 лютого 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 14 серпня                   2023 року повернуто заявникам на підставі статей 185, 393 ЦПК України.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Доводи касаційної скарги не дають підстави для висновку, що оскаржені судові рішення в оскарженій частині ухвалені без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає необхідним касаційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду в оскарженій частині - без змін.
Щодо судових витрат
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки в цій справі оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює. 
Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).
Ураховуючи, що ухвалою Верховного Суду від 18 січня 2024 року зупинено виконання рішення Сокальського районного суду Львівської області                     від 07 лютого 2023 року та постанови Львівського апеляційного суду                           від 14 серпня 2023 року до закінчення касаційного провадження, касаційне провадження у справі закінчено, тому виконання вказаних судових рішень підлягає поновленню.
Керуючись статтями  400, 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 07 лютого 2023 року  та постанову Львівського апеляційного суду від 14 серпня                  2023 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення залишити без змін. 
Поновити виконання рішення Сокальського районного суду Львівської області від 07 лютого 2023 року та постанови Львівського апеляційного суду від 14 серпня 2023 року.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та  оскарженню не підлягає.                                                                        
         Судді:                                                                                                М. Є. Червинська

 Є. В. Коротенко

  В. М. Коротун