ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 626/1730/23
Номер провадження 22-ц/818/476/24

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2024 року                                                         м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Мальованого Ю.М.,
суддів: Бурлака І.В, Яцини В.Б.,
за участю:
секретаря судового засідання Шевченко В.Р.,
представника відповідача адвоката Зибунової Ю. О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Красноградського районного суду Харківської області від 20 листопада 2023 року в складі судді Дудченка В.О. у справі № 626/1730/23 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Укрзалізниця»») в особі Регіональної філії «Південна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення моральної шкоди.
Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року біля 20:36 год. на 74 км пікету 2 перегону «Красноград-Нововеровка» стався наїзд секцією електровоза НОМЕР_2 електропотягу НОМЕР_3 АТ «Укрзалізниця» сполученням «Красноград-Харків» під керуванням машиніста ОСОБА_2 на її сина ОСОБА_3 , який від отриманих ушкоджень загинув на місці події.
Бездіяльністю відповідача, який не вжив всіх можливих заходів щодо забезпечення безпеки громадян, зокрема встановлення огорож, парканів тощо, та недопущення тяжких наслідків у вигляді загибелі родича позивачки на залізничному перегоні внаслідок збиття його рухомим складом залізничного транспорту їй спричинено моральну шкоду, розмір якої оцінює в 992 400 грн.
У зв`язку зі смертю сина внаслідок наїзду на нього рухомого складу вона зазнала сильних душевних та моральних страждань, які полягали у порушенні її нормальної життєдіяльності. Вона дуже любила сина, тому відчувала та відчуває сильний душевний біль від втрати близької їй людини. У неї було порушено нормальний сон, їй часто сняться жахи. Втрата близької людини є для неї незворотною втратою, що спричинила їй довготривалі сильні душевні страждання.
Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просила суд стягнути з АТ «Укрзалізниця» в особі Регіональної філії «Південна залізниця АТ «Укрзалізниця» на її користь моральну шкоду у розмірі 992 400 грн.
18 липня 2023 року засобами поштового зв`язку АТ «Укрзалізниця» подано відзив на позовну заяву, в якому товариство просило позов залишити без задоволення.
Відзив мотивовано тим, що підстави для відшкодування шкоди відсутні, оскільки причиною смертельного травмування ОСОБА_3 є грубе порушення останнім «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України», тобто спричинення шкоди обумовлено умисними діями потерпілого.
Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження № 1201622035 0000201 від 30 серпня 2016 року, під час руху електропотягу машиніст побачив, що на колії лежить чоловік та відповідно до Інструкції почав подавати звукові сигнали підвищеної гучності, але реакції не було. Було застосовано гальмування, але уникнути наїзду не вдалось. Потерпілий порушив пункти 2.2, 2.3, 2.5, 2.6 «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України», які передбачають заборону пішоходам ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше п`яти метрів; переходити і перебігати через залізничні колії перед поїздом, що наближається, якщо до нього залишилося менше 400 м. При наближенні поїзда треба зупинитись поза межами небезпечної зони, пропустити його і, впевнившись у відсутності рухомого складу, що пересувається по сусідніх коліях, почати перехід. Дотримання зазначених правил не вимагає від пішоходів особливих зусиль, певних навиків чи здібностей. Проте, потерпілий свідомо порушив ці правила. Обставин непереборної сили встановлено не було.
Позивачкою не надано доказів на підтвердження моральних страждань. Усі обґрунтування щодо завданої моральної шкоди у зв`язку з загибеллю сина позивачки обґрунтовані лише великим середньомісячним доходом керівника АТ «Укрзалізниця», а не дійсними моральними стражданнями позивачки. Також, ОСОБА_1 не надано розрахунку моральної шкоди, в матеріалах справи відсутні жодні медичні висновки, рецепти чи довідки про звернення до лікарів, призначення будь - яких медичних препаратів, тощо, а тому визначити характер та обсяг моральних страждань не вбачається можливим.
Також, у запереченнях на відповідь на відзив  АТ «Укрзалізниця» вказувало, що при судово-медичній експертизі при дослідженні крові та сечі трупа ОСОБА_3 спирти не виявлено. Загиблий у тверезому стані лежав на залізничній колії, міг бачити потяг, що рухався йому на зустріч, але спроби уникнути зіткнення не робив, а навпаки на гучні сигнали електропотягу не реагував. В результаті чого машиністом було застосовано екстрене гальмування. Але наїзду запобігти не вдалося.
Рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 20 листопада 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з АТ «Укрзалізниця» в особі Регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію завданої моральної шкоди у розмірі 100000 грн.
Стягнуто з АТ «Укрзалізниця» в особі Регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця» на користь держави судовий збір у розмірі 1000 грн. 34 коп.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що  втрата близької людини, яка настала внаслідок експлуатації джерела підвищеної небезпеки, завдала моральних та душевних страждань позивачці. Зважаючи, що спричинення шкоди відбулося через необережність самого потерпілого, враховуючи вимоги розумності, виваженості та справедливості, суд першої інстанції вважав, що 100000 грн є достатнім для відшкодування моральної шкоди.
24 листопада 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Тарасенко Віра Юріївна, подала апеляційну скаргу, в який, посилаючись на порушення норм процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідачем не було забезпечено всіх можливих заходів щодо забезпечення безпеки громадян, а тому підстави для звільнення від відповідальності відсутні.
Смерть потерпілому була заподіяна не внаслідок його умислу чи непереборної сили, тому АТ «Укрзалізниця» має відшкодувати завдану позивачці моральну шкоду.
Також посилалась на практику Верховного Суду, та висновки, викладені у постановах по справі № 439/1213/18, провадження № 61-8734св19 від 17 червня 2020 року, № 439/1218/18, провадження № 61-11853св19 від 05 серпня 2020 року, відповідно до яких судом касаційної інстанції визначено суму відшкодування у більшому розмірі.
Також вказувала про відсутність обтяжливих обставин, оскільки у крові загиблого не знайдено алкоголю.
Дана справа має суттєве значення для Позивачки, оскільки вона стосується втрати найближчої людини - її сина. Відповідачем не було забезпечено всіх можливих заходів щодо забезпечення безпеки громадян, тому зниження суми відшкодування до 100000 грн. вважає бути сприяти халатному відношенню відповідача до забезпечення елементарних заходів безпеки на залізничній колії і надалі. 
Використання, зберігання та утримання транспортних засобів, в тому числі рухомого складу, потягів, тепловозів тощо, є джерелом підвищеної небезпеки, тому АТ «Укрзалізниця» має відшкодувати моральну шкоду, завдану смертю особи, незалежно від вини потерпілого.
15 грудня 2023 року засобами поштового зв`язку АТ «Укразалізниця» подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин по справі, просило рішення суду скасувати та залишити позов без задоволення.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що чинним законодавством України не передбачена презумпція наявності моральної шкоди, позивач має доводити обґрунтованість заявлених позовних вимог, проте матеріали справи не мітять доказів  в обґрунтування ступеня понесених фізичних, душевних чи психічних страждань:  звернень за фаховою медичною допомогою; проходження реабілітації; висновку судово- психологічної експертизи, тощо. 
Відповідно до пояснень, наданих ОСОБА_4 , батьком загиблого, та ОСОБА_1 , матір`ю загиблого, під час їх допиту у якості свідків було повідомлено, що загиблий до січня 2016 року вживав спиртні напої, офіційно не працював. Влітку 2015 року загиблий ОСОБА_3 перебував в м. Одеса на лікуванні від алкогольної залежності, але лікування йому не допомогло. Батьки загиблого постійно спілкувались з сином про шкідливий влив алкоголю на його здоров`я та про те, що треба влаштовувати власне життя. З часом загиблий після постійних розмов з батьками почав менше вживати алкоголь, а з січня 2016 року зовсім перестав вживати спиртні напої. 22 березня 2016 року загиблий сказав матері, що піде гуляти, мобільного телефону у загиблого з собою не було. 22 березня 2016 року ОСОБА_3 додому не повернувся. Згідно з наявними у матеріалах кримінального провадження документами Позивачка не вчиняла жодних дій з пошуку ОСОБА_3 з моменту його зникнення. 23 березня 2016 року поліція повідомила її, що 22 березня 2016 року сина було смертельно травмовано електропотягом. 
Апелянт зазначає, що у зв`язку зі зміною звичайного способу життя, а саме різке припинення вживання алкоголю (в січні 2016 перестав вживати алкоголь, 22 березня 2016 року сталося травмування) може викликати у залежної людини депресивний стан із суїцидальними нахилами, викликає збудливість та дратівливість, виснажливий головний біль, тобто, не виключено, що потерпілий ліг на колію свідомо, передбачаючи настання бажаного наслідку. 
При проведенні судово-медичної експертизи експерту окрім трупу ОСОБА_3 не надавались на дослідження ані копія протоколу огляду місця події, з даними трупних явищ та їх динаміки при огляді трупа на місці виявлення, ані данні температури довкілля, ані свідчення свідків дорожньо-транспортної пригоди щодо її обставин. З урахуванням відсутності повних даних, необхідних для повноцінного проведення експертизи трупу, експертизою та наявними в кримінальному провадженні іншими доказами достеменно не встановлено час та обставини смерті ОСОБА_3 , тобто, смерть зазначеної потерпілої особи могла настати ще до наїзду на нього потягу, внаслідок отриманих ним тілесних ушкоджень від третіх невстановлених осіб.
27 грудня 2023 року АТ «Укрзалізниця» подано відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яким мотивовано відсутністю підстав для відшкодування шкоди.
АТ «Укрзалізниця» не було порушено вимоги закону щодо технічної експлуатації залізниць, що встановлено в межах кримінального провадження № 12016220350000201. Підприємствами залізничного транспорту, правонаступником яких є АТ «Укрзалізниця» огороджені території виробничих підрозділів, вантажних районів, складів дизельного палива, майданчиків технічного обслуговування та ремонту составів поїздів. Обов`язкове облаштування спеціальних огорож залізничних колій нормами чинного законодавства України не передбачено.
Судово-медичною експертизою при дослідженні крові та сечі трупу ОСОБА_3 спирти не виявлено. Загиблий у тверезому стані лежав на залізничній колії, міг бачити потяг, що рухався йому на зустріч, але спроби уникнути зіткнення потерпілий не робив. В результаті чого машиністом було застосовано екстрене гальмування, але наїзд запобігти не вдалося. ОСОБА_3 свідомо потрапив на залізничну колію, та усвідомлював, що перебування на залізничній колії при наближенні потягу матиме наслідком наїзд на нього. 
Усвідомлення і передбачення небезпечних наслідків для свого життя внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки є інтелектуальною складовою умислу, що виключає відповідальність власника джерела підвищеної небезпеки.
Позивачкою не доведено факт заподіяння їй моральних чи фізичних страждань, відповідних розрахунків обсягу отриманих нею моральних страждань матеріали справи не містять.
Твердження представника позивача про отримання прибутку залізницею у мільярдах гривень є недостовірною інформацією. Згідно з консолідованого фінансового звіту за 2021 рік карантинні обмеження запроваджені у зв`язку з пандемію коронавірусної інфекції (COVID-19) значно вплинули на рівень економічної активності AT «Укрзалізниця», зокрема, тимчасово припинялися залізничні пасажирські перевезення за всіма видами сполучення. Починаючи з березня 2019 року для запобігання поширенню пандемії призвели до зниження попиту на перевезення вантажів, призупинення пасажирських перевезень та відповідно зниження надходжень товариства, однак незважаючи на усі заходи, АТ «Укрзалізниця» наразі є збитковим підприємством.
Посилання ОСОБА_1 на усталену практику Верховного Суду є безпідставними, оскільки у зазначених нею справах громадяни зазнали смертельних травмувань внаслідок вини інших осіб, а не внаслідок грубого порушення громадянами Правил безпеки на залізничному транспорті України.
Громадяни, які пересуваються залізничними коліями, самостійно несуть відповідальність за своє життя та здоров`я, та повинні усвідомлювати наслідки порушення «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України».
12 січня 2024 року через підсистему «Електронний суд» представником ОСОБА_1 адвокатом Тарасенко В. Ю. подано відзив на апеляційну скаргу АТ «Укрзалізниця», в якому просила вказану скаргу залишити без задоволення.
Відзив мотивовано тим, що порушення Правил дорожнього руху потерпілим не виключає підстав стягнення шкоди та вини відповідача у сталому халатному відношенні до забезпечення елементарних заходів безпеки на залізничній дорозі.
Посилалась на релевантну практику Верховного Суду, а саме у справі № 740/3561/21, за обставини якої у діях загиблого була наявна груба необережність та порушення Правил дорожнього руху, проте судом стягнуто 200 000, 00 грн. моральної шкоди на користь позивачки та по 250 000,00 грн. моральної шкоди на кожного з дітей. У справах № 439/1213/ 18, провадження № 61- 8734св19 № 520/11029/14-ц, провадження № 61- 14658св19, № 439 /1218/18 загиблий також у певній мірі був винен у своїй смерті, але при цьому всьому розмір моральної шкоди на користь його родичів був стягнений у достатньо великому розмірі. 
Посилання відповідача про наявність у загиблого умислу щодо суїциду побудовані виключно на припущеннях, не підтверджені належними та допустимими доказами. Матеріали кримінального провадження не містять передсмертних записок чи послань, які б могли свідчити про намір суїциду. Кримінальне провадження було закрите через відсутність ознак кримінального правопорушення, а не за фактом скоєння самогубства.
Загиблий цілком ймовірно міг погано себе почувати, тому і знаходився на залізничній колії у не встановленому місці. ОСОБА_3 у стані алкогольного сп`яніння не перебував, вів нормальний образ життя, вів домашнє господарство, знаходився у нормальних стосунках з оточуючими, планував своє життя далі, а тому немає підстав стверджувати про його намір вчинити суїцид.
Посилання Відповідача на відсутність письмових доказів, які б підтверджували моральні страждання Позивачки щодо смерті близької їй людини, є необгрунтованими та суперечать правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові Верховного Суду від 16 грудня 2020 року по справі № 161/3557/19, провадження № 61-18595св19, про те, що є доказами моральних страждань у справах щодо смерті родича і що сама по собі смерть вже є беззаперечним доказом наявності цих моральних страждань. 
Також вказувала, що сума моральної шкоди, завданої смертю родича, підлягає виплаті позивачу без стягнення податків та обов`язкових платежів, що узгоджується з висновками, викладеними в постанові Верховного Суду від 21 червня 2022 року у справі № 599/645/21.
У судове засідання позивачка  ОСОБА_1  та її представник адвокат Тарасенко В.Ю. не з`явилися. 
Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 01 лютого 2024 року, надіслані апеляційним судом на адреси сторін-учасників:
ОСОБА_1 отримано 05 січня 2024 року (том 2, а.с. 93); 
Тарасенко В. Ю. , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , отримано 05 січня 2024 року (том 2, а.с. 92); 
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність осіб, що не з`явилися, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, представника Регіональної філії «Південна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» адвоката Зибунову Ю. О., яка підтримала доводи апеляційної скарги відповідача, проти апеляційної скарги позивачки заперечувала, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 слід відхилити, а апеляційна скарга Регіональної філії «Південна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.
Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
22 березня 2016 року приблизно о 20 год 36 хв. секцією електровоза НОМЕР_2 електропотягу НОМЕР_3 сполученням Красноград-Харків під керуванням машиніста ОСОБА_2 на 74 км 2 пікет на перегоні «Красноград-Нововеровка» стався наїзд на громадянина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок чого останній загинув на місці.
23 березня 2016 року за вказаним фактом до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості за № 12016220350000201 за частиною 3 статті 276 КК України.
Відповідно до Висновку експерта № 89-КРт/16 від 22 березня 2016 року встановлено, що причиною смерті ОСОБА_3 стала несумісна з життям травма з повним роз`єднанням тіла на рівні грудної клітки. Вказані тілесні ушкодження, враховуючи їх характер, могли утвориться в результаті перекатування колеса залізничного транспорту через тулуб потерпілого в момент коли він знаходився в горизонтальному положенні і був звернений задньою поверхнею тіла до залізничного полотна. Під час судово-токсикологічної експертизи крові та сечі трупа ОСОБА_3 етиловий, метиловий та інші спирти не виявлені (а.с. 15-17).
Постановою заступника начальника слідчого відділення Красноградського відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Харківській області від 30 серпня 2016 року вказане кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.
Як вбачається з вказаної постанови допитаний в якості свідка ОСОБА_2 пояснив, що 22 березня 2016 року на електропотязі Р-2 сполученням «Красноград-Харківпас» він їхав з м. Краснограда до м. Харкова. Рухаючись по залізничній дорозі в районі 74 км пікету 2 він пробував пневматичні гальма, що передбачено інструкцією. В якийсь момент він побачив, що на колії лежить чоловік, машиніст почав сигналити, але реакції ніякої не було. Були застосовані гальма, але попередити наїзд було неможливо. Відповідно до висновку Красноградської дистанції колії причиною смертельного травмування ОСОБА_3 є грубе порушення «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті». (а.с. 14).
Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Згідно зі статтею 27 Конституції України кожна людина має невід`ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов`язок держави - захищати життя людини.
Статтею 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що право кожного на життя охороняється законом.
Підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують безпеку життя і здоров`я громадян, які користуються його послугами, а також безпеку руху поїздів, охорону навколишнього природного середовища згідно з чинним законодавством України. Безпека руху поїздів - це комплекс організаційних і технічних заходів, спрямованих на забезпечення безаварійної роботи та утримання в постійній справності залізничних споруд, колій, рухомого складу, обладнання, механізмів і пристроїв (частини 1-2 статті 11 Закону України «Про залізничний транспорт»).
Пунктом 100 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 квітня 1998 року № 457, передбачено, що залізниці повинні забезпечувати потреби населення у пасажирських перевезеннях, безпеку користування залізничним транспортом, необхідні зручності, якісне обслуговування пасажирів на вокзалах і в поїздах, своєчасне перевезення і збереження багажу і вантажобагажу.
У той же час Правилами безпеки громадян на залізничному транспорті України, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 19 лютого 1998 року № 54, пішоходам дозволено переходити залізничні колії тільки у встановлених місцях (пішохідні мости, переходи, тунелі, переїзди тощо); перед тим, як увійти в небезпечну зону (ступити на колію), потрібно впевнитись у відсутності поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо); при наближенні поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо) треба зупинитись поза межами небезпечної зони, пропустити його і, впевнившись у відсутності рухомого складу, що пересувається по сусідніх коліях, почати перехід (пункти, 2.1 - 2.3). Пішоходам заборонено ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше п`яти метрів; переходити і перебігати через залізничні колії перед поїздом (або локомотивом, вагоном, дрезиною тощо), що наближається, якщо до нього залишилося менше ніж 400 м. (пункти, 2.5, 2.6).
Відповідно до статті 23 ЦК України кожна особа, має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою зокрема щодо членів її сім`ї.
За змістом статті 1167 ЦК України, якщо моральної шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.
Відповідно до частини 2 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Крім того слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України застосовуються тоді, коли шкоду завдано джерелом підвищеної небезпеки.
Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини.
Згідно з частиною 5 статті 1187 ЦК України при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Під непереборною силою необхідно розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини 1 статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого необхідно розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид, умисний злочин).
Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина 2 статті 1193 ЦК України).
Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються у випадках завдання шкоди майну, а також ушкодженням здоров`я фізичній особі. Підставою для цього може бути груба необережність потерпілого, наприклад перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо.
Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина 2 статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дій, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).
Встановивши, що причиною загибелі ОСОБА_3 стали травми, завдані внаслідок наїзду на нього електропотягу, які були спричинені джерелом підвищеної небезпеки у зв`язку зі здійсненням експлуатації останнього та грубим порушенням потерпілим правил безпеки на залізничному транспорті (за недоведеності умислу потерпілого або існування обставин непереборної сили), суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для покладення на відповідача цивільно-правової відповідальності з відшкодування моральної шкоди, завданої матері загиблого ОСОБА_1 .
Так, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що оскільки ДТП сталася внаслідок грубої необережності потерпілого, а відповідачем Правил дорожнього руху порушено не було, розмір відшкодування завданої позивачеві моральної шкоди смертю потерпілого підлягає зменшенню, правильно вказавши, що відповідач, будучи власником джерела підвищеної небезпеки, зобов`язаний відшкодувати позивачу моральну шкоду, завдану смертю її сина, незалежно від вини.
Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що виключно грубе порушення постраждалим ОСОБА_3  «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України» стало причиною загибелі останнього. З матеріалів справи вбачається, що постраждалий перебував у лежачому стані (спиною до рейки)  на залізничній колії у темну пору доби,  в районі 74 км пікету 2 перегону «Красноград-Нововеровка», де не передбачено обладнаних пішохідних переходів або зупинки приміського залізничного транспорту. Він був помічений машиністом електропотягу, яким були вжиті усі можливі заходи для уникнення наїзду, проте   ОСОБА_3  не реагував на попереджувальні звукові сигнали підвищеної гучності, та наближення потягу. 
Матеріали справи не містять даних щодо фізичного стану постраждалого, причин та підстав його можливого різкого погіршення.
Матеріали справи також не містять інформації що до обставин та причин, за яких ОСОБА_3 під кінець дня опинився у безлюдному місті в районі 74 км пікету 2 перегону «Красноград-Нововеровка», що не має відповідних обладнаних місць для переходу, перебування пасажирів чи пішоходів.
Проте аналіз ситуації, що склалась у цій транспортній пригоді, свідчить про професійні та своєчасні дії машиніста потягу, який побачив людину, що лежить на колії, та намагався відвернути наїзд на неї.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для відшкодування завданої позивачці моральної шкоди, яка пов`язана з глибокими емоційними переживаннями та моральними стражданнями через передчасну смерть сина, порушення укладу її життя. Факт загибелі ОСОБА_3 є безумовним свідченням спричинення позивачці глибоких моральних страждань..
В контексті доводів апеляційних скарг щодо необґрунтовано завищеного/заниженого розміру моральної шкоди колегія суддів зауважує, що гроші виступають еквівалентом завданої моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та справедливої сатисфакції потерпілому. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.
Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20, від 23 листопада 2022 року в справі № 686/13188/21, від 19 квітня 2023 року в справі № 336/10216/21.
Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19).
Таким чином розмір відшкодування моральної шкоди не є сталою величиною, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи.
Беручи до уваги наведене, з урахуванням відсутності доказів порушення працівниками залізниці правил безпеки руху або експлуатації транспорту, водночас за наявності особистої грубої необережності самого потерпілого, апеляційний суд вважає за необхідне зменшити розмір стягнутої судом першої інстанції моральної шкоди зі 100 000 грн до 50 000 грн.
Доводи АТ «Укрзалізниця» щодо самогубства ОСОБА_3 судова колегія не приймає, оскільки доказів щодо беззаперечних вказаних обставин, як і загибелі внаслідок дій третьої особи, матеріли справи не містять. Покази свідків щодо проходження ним лікування від алкогольної залежності не є безумовною підставою вважати, що потерпілий мав намір вчинити самогубство.
За наведених обставин апеляційна скарга Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» підлягає частковому задоволенню.
Твердження позивачки про бездіяльність відповідача, який не вжив всіх можливих заходів щодо забезпечення безпеки громадян, зокрема встановлення огорож, парканів тощо зокрема у місті, де сталося ДТП не ґрунтуються на законі.
Посилання ОСОБА_1 на не зазначення у резолютивних частинах оскаржуваних рішень того, що моральна шкода підлягає виплаті без відрахування податків та обов`язкових платежів, також не ґрунтуються на законі, оскільки на встановлений податковим законодавством порядок оподаткування доходу платника податку, існує, зокрема, встановлений підпунктом «а» підпункт 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України припис щодо не включення до оподатковуваного доходу платника податку сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування шкоди життю та здоров`ю.
Апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно пункту 1 частини 1 статті 376 ЦПК України неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов висновку про зміну рішення суду в частині стягнутого розміру завданої позивачці моральної шкоди.
Керуючись ст. ст. 367, 374, ч. 1 п. 1, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково.
Рішення Красноградського районного суду Харківської області від 20 листопада 2023 року в частині розміру стягнутого грошового відшкодування завданої ОСОБА_1 моральної шкоди змінити.
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Південна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (ЄДРПОУ 40075815 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) моральну шкоду у розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 05 лютого 2024 року.

Головуючий                                                         Ю.М. Мальований

Судді                                                                 І.В. Бурлака

        В.Б. Яцина