справа № 753/15018/22                              головуючий у суді І інстанції Цимбал І.К.
провадження № 22-ц/824/4665/2024             суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.

П О С Т А Н О В А
Іменем України
06 березня 2024 року                                                                                          м. Київ
Київський апеляційний суд 
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Головуючого судді Фінагеєва В.О., 
суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,
  за участю секретаря Лобоцької В.П.,         
 
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 17 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, Дарницька районна в місті Києві державна адміністрація про визнання незаконним та скасування розпорядження, -
 
В С Т А Н О В И В:
 
У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та просила скасувати розпорядження Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації № 516 від 23 листопада 2022 року. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони є батьками дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з позивачем, окремо від відповідача ОСОБА_3 . ОСОБА_4 є дитиною з інвалідністю, відповідно до посвідчення НОМЕР_1 . Відповідно до психолого - педагогічної характеристики вихованки групи № 11 для дітей із затримкою психічного розвитку закладу дошкільної освіти комбінованого типу № 652 Дарницького району міста Києва - ОСОБА_4 2015 року народження має затримку психічного розвитку, загальний недорозвиток мовлення 2 рівня, дизартрія. При цьому, членами комісії Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації під час ухвалення оскаржуваного розпорядження не було взято до уваги особливості ОСОБА_4 , не було запропоновано провести для батька психоедукацію з приводу розуміння особливостей загального психологічного стану його доньки, а отже, вбачаються дії не в інтересах дитини. Наведені вище обставини справи слугують підставою для скасування розпорядження Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації № 516 від 23 листопада 2022 року. Крім того, 17 листопада 2022 року керівником Центру медико-психологічної реабілітації МНР - «Mental Health of People» Марініною Т.В. було проведено психодіагностику, психологічну консультацію та видано індивідуально-психологічне дослідження ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .  Беручи до уваги зазначене індивідуально-психологічне дослідження від 17 листопада 2022 року, з клінічною метою досягнення позитивного ефекту від психотерапії та реабілітації ОСОБА_4 рекомендовано обмежити зустрічі з нею її тата, ОСОБА_3 на час психотерапевтичного періоду стабілізації.
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 17 травня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач вказує про те, що суд першої інстанції не правильно встановив обставини можливості виконання оскаржуваного розпорядження. Враховуючи, що позивач повідомляла органу опіки, що її донька ОСОБА_4 знаходиться на обліку у психіатра, має затримку в психічному розвитку, має особливості поведінки та харчування, потребує особливого ставлення до неї, особливого графіку спілкування, уповноваженими особами органу опіки не було взято дані відомості до уваги, що і потягнуло за собою прийняття оскаржуваного розпорядження. Більше того, суд першої інстанції у своєму рішенні відзначив, що «відповідним службам доцільно б було провести співбесіди із батьками та дитиною із залученням психологічної підтримки» - позивач вважає, що дане твердження суду додатково підтверджує аргументи щодо того, що оскаржуване розпорядження винесено без аналізу всіх фактичних обставин справи та без врахування потреб дитини. Так, у разі встановлення судом такого фактору як доцільність проведення співбесіди із батьками та дитиною із залученням психологічної підтримки - то, очевидно, що такі дії слід було проводити перед встановленням графіку зустрічей відповідача  з дитиною. Щодо висновків психолога, які суд вважав неналежними доказами - позивач вказує, що вже після подання позовної заяви, отримала у психолога ще один висновок щодо стану малолітньої дитини від 21 грудня 2022 року, де серед іншого зазначається, що для збереження психічного здоров`я ОСОБА_4 , рекомендовано обмежити її зустрічі із ОСОБА_3 . На думку сторони позивача дані докази у своїй сукупності підтверджують правову позицію щодо неможливості, на даному етапі, проведення зустрічей відповідача 1 з його донькою за встановленим графіком. В свою чергу, суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_3 не надав жодних доказів, які б спростовували наведену у висновках психолога інформацію. Більше того, суд був наділений правом викликати у судове засідання психолога, який готував даний висновок, у разі наявності сумнівів щодо достовірності відповідних висновків. Проте, суд першої інстанції підійшов формально до розгляду справи та не вжив належних дій, спрямованих на забезпечення повного та всебічного розгляду справи. Більше того, у разі виникнення у судді сумнівів у належності та достовірності наданих доказів - суд був наділений правом з власної ініціативи призначити експертизу.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну залишити без задоволення, виходячи з наступного. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено, що сторони є батьками дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з позивачем, окремо від відповідача.    
23 листопада 2022 року розпорядженням Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації № 516 визначено участь батька у вихованні дитини із встановленням графіку друга, четверта субота місяця з 13.00 до 16.00 год. з урахуванням графіка занять дитини; щовівторка, щочетверга з 19.00 до 20.00 год.; оздоровлення - щорічно не менше 14 днів у межах України. Зобов`язано відповідача 1 забирати та повертати дитину за адресою її проживання (перебування), дотримуватись режиму виховання та харчування, розвитку дитини, не допускати протиправних дій та негативних розмов стосовно позивача. Зобов`язано позивача не перешкоджати відповідачу 1 брати участь у виховані дитини та спілкування з нею, не допускати протиправних дій та негативних розмов стосовно відповідача 1. Сторін попереджено про юридичну відповідальність щодо невиконання розпорядження.
17 листопада 2022 року за результатами проведення психологічного дослідження ОСОБА_4 зазначено, що дитина була свідком сварок батьків рукоприкладства батька та рекомендовано з метою зниження загального рівня тривожності дитини соціальним службам провести із відповідачем 1 психоедукацію з приводу розуміння особливостей загального психологічного стану доньки. Довести нарративи щодо цінностей психічного здоров`я, обмежити зустріч з нею відповідача 1 на час психотерапевтичного періоду стабілізації. Усі подальші зустрічі відповідача та доньки рекомендовано здійснювати у присутності позивача та після надання дозволу спеціаліста - клінічного психолога керівника ГО «Асоціації психологів травмафокусованой практики», керівника Центру медико - психологічної реабілітації МНР Марініної Т.В. (а.с. 25-27).
21 грудня 2022 року за результатами проведення психологічного дослідження ОСОБА_4 зазначено, що стан дитини погіршився з часу останнього дослідження через конфлікти сторін, зокрема який відбувся у дитячому розважальному закладі в якому відповідач 1 після закінчення часу проведеного з дитиною, почав переслідувати позивача та ображати останню. Крім того, відповідач 1 під час тихої години намагався увійти до дитячого садку разом із поліцією для того, щоб передати подарунок дитині. Також відповідач 1 під будинком вхопив дитину від матері, посадив до власного автомобілю, куди не пускав позивача, що супроводжувалося голосною сваркою. Рекомендовано обмежити зустрічі відповідача та дитини (а.с. 47-49).
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що  оцінюючи належність допустимість, достовірність доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, встановлено, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Між сторонами склалися вкрай негативі відносини, у зв`язку з чим мають місце конфліктні ситуації, очевидцем та заручником яких є дитина, що є неприпустимим.
Апеляційний суд по суті погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
В судовому засіданні представник позивача, підтримуючи позов з підстав зазначених в останньому, просив його задовольнити та зважити на висновок психолога, який не був оцінений Дарницькою районною в м. Києві державною адміністрацією, а також на останній висновок, з яких у сукупності свідчить, що спілкування відповідача 1 з дитиною шкодить її психологічному здоров`ю.
Згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.
Дитина має право противитися неналежному виконанню батьками своїх обов`язків щодо неї.
Згідно ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
Згідно ч. ч. 1 -3 ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті.
Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.
Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Згідно ст. 158 СК України, за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.
Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.
Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.
Згідно ч. 1 ст. 171 СК України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї.
Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Згідно ч. ч. 1 - 3 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.
Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.
У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.
Згідно п. 73 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 р. № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини», працівник служби у справах дітей проводить бесіду з батьками, у разі можливості з іншими родичами дитини, а також звертається до соціального закладу та/або фахівця із соціальної роботи щодо забезпечення проведення оцінки потреб батьків з метою встановлення здатності матері, батька виконувати обов`язки щодо виховання дитини та догляду за нею. До уваги беруться ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини, факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини або за її присутності та інші вагомі обставини.
Після з`ясування обставин, що призвели до виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини, служба у справах дітей складає висновок.
Участь у вихованні дитини та у разі потреби порядок побачення з дитиною того з батьків, який проживає окремо від неї, встановлюються рішенням районної, районної у м. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади з урахуванням висновку служби у справах дітей.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_3 негативно ставиться до виконання батьківських обов`язків, дитина не бажає зустрічей із батьком і що стан здоров`я дитини перешкоджає таким зустрічам згідно встановленого графіку, години побачень в якому визначені мінімально, а також відсутні докази фактів вчинення домашнього насильства стосовно дитини або за її присутності і що ці обставини не розглядалися та не були враховані під час засідання комісії Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації.
На підтвердження обставин необґрунтованості розпорядження, позивач надала лише висновки психолога, що зазначені вище, в яких викладена оцінка поведінки батька, який не був присутнім при складанні характеристики. 
Посилаючись на висновок психолога, позивач не звернула уваги, що   такий висновок психолога ґрунтується на поясненнях матері, а також окремих письмових документах, наданих лише однією стороною - позивачем. У психолога не перебували у дослідженні матеріали справи, яка переглядається, психолог особисто не спілкувалася з батьком дитини. Висновок психолога містить загальні висновки про зв`язок матері з дитиною та батька з дитиною без урахування фактичних обставин цієї справи, яка переглядається. Отже, такий висновок психолога не містить інформацію щодо предмета доказування, а тому не може бути належним доказом у цій справі.
Близькі за змістом висновки викладені в постанові Верховного Суду від 23 грудня 2020 року у справі № 712/11527/17.
Крім того, у відповідності до клопотання сторони позивача, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції було допитано психолога ОСОБА_6 , якою було складено надані суду висновки.
В судовому засіданні психолог ОСОБА_6 суду пояснила, що немає будь-яких перешкод  у можливості зустрічей батька ОСОБА_3 з його донькою. Навпаки, батько повинен і зобов`язаний брати участь у вихованні дитини. Нею не було встановлено випадків поганого ставлення батька до дитини.
За таких обставин, висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, ґрунтуються на наявних у справі доказах та доводами апеляційної скарги не спростовуються, що у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України  є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.
На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -   
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 17 травня 2023 рокузалишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повне судове рішення складено 11 березня 2024 року.

Головуючий                                                                            Фінагеєв В.О.
 
Судді                                                                                         Кашперська Т.Ц.
                                                                
                Яворський М.А.