Постанова
Іменем України
16 січня 2024 року            
м. Київ
провадження №22-ц/824/3909/2024
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач),
суддів: Желепи О.В., Немировської О. В.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області
від 31 травня 2023 року
в складі судді Дубас Т. В.
у цивільній справі №369/14218/21
за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 
до ОСОБА_1 
про відшкодування збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
                                            У С Т А Н О В И В:
У жовтні 2021 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулися до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП).
Зазначений позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мотивували тим, що 13.01.2021 на автодорозі «М-06» Київ-Чоп (на м. Будапешт через міста Львів, Мукачеве і Ужгород) буд. 35 сталася ДТП за участю автомобіля марки «Volvo V40», державний номерний знак (далі - д.н.з.) НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля марки «ВАЗ 21124», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 .
Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.04.2021 у справі №369/825/21 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. 124 КУпАП.
Внаслідок даного ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, окрім того учасники ДТП отримали фізичні ушкодження та понесли витрати на лікування.
У результаті ДТП ОСОБА_2 , як власнику автомобіля марки «ВАЗ 21124», д.н.з. НОМЕР_2 , було завдано матеріальних збитків на суму 79 933 грн, що підтверджується звітом №7999/01/21 від 13.01.2021, виконаним оцінювачем ТОВ «Стел Груп».
У порядку ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ОСОБА_2 повідомив страхову компанію ПрАТ «УСК «Княжа ВієннаІншуранс Груп» про ДТП.
На виконання полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортів АР-0750615, укладеного з ОСОБА_1 , страховою компанією ОСОБА_2 було перераховано                 47 400 грн, а з урахуванням вартості послуг евакуатора додатково 1 600 грн, всього - 49 000 грн.
Однак, страховою компанією не була відшкодована франшиза у розмірі                       2 600 грн передбачена Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Крім того, грошова компенсація, виплачена страховою компанією, не покрила всі його матеріальні збитки, встановлені у звіті №7999/01/21 від 13.01.2021.
Загальна сума невідшкодованого матеріального збитку становить 35 333 грн, яка складається із: оплати за оціночні послуги в розмірі 1 800 грн; франшиза - 2 600 грн; різниця між нарахованим і виплаченим матеріальним збитком - 30 933 грн.
При зверненні до страхової компанії ОСОБА_2 було повідомлено, що різниця у вартості ремонту та страхових виплатах полягає у тому, що при розрахунку виплати застосовується коефіцієнт фізичного зносу автомобіля, а при здійсненні ремонту відбувається заміна деталей на нові, тому і різниця в понесених ним витратах підлягає стягненню саме з відповідача - винуватця ДТП.
Також внаслідок даної ДТП водій автомобіля марки «ВАЗ 21124», д.н.з.                      НОМЕР_2 , ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження та поніс матеріальні збитки, а саме: первинна консультація лікаря-ортопеда-травматолога - 520 грн; первинна консультація лікаря-отоларинголога - 520 грн; цифрова рентгенографія кісток носа - 327 грн; прийом лікаря невропатолога - 540 грн; плата за надання медичних послуг - проведення МРТ на суму 1 900 грн; повторна консультація лікаря-ортопеда-травматолога - 470 грн; придбання медичного препарату «МАГНЕ В6» - 230 грн; моральна шкода у розмірі 15 000 грн.
Завдана ОСОБА_3 моральна шкода полягає у тому, що він зазнав страждань та болю від нанесених йому травм під час ДТП. Визначений ним розмір моральної шкоди є достатнім та розумним, виходячи з того, що відповідач не надав первинної допомоги будучи лікарем. Також він зазнав душевних страждань від побачених ушкоджень його цивільної дружини, яка була пасажиром.
Крім того, у результаті ДТП зазнала тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , яка знаходилася як пасажир у автомобілі марки «ВАЗ 21124», д.н.з. НОМЕР_2 , та була змушена звертатися за медичною допомогою у результаті чого понесла витрати, а саме: огляд лікаря невропатолога - 540 грн; первинна консультація лікаря-ортопеда-травматолога - 520 грн.
Також їй було завдано моральних збитків, які вона оцінила у 15 000 грн, оскільки тривалий час страждала безсонням, постійним болем. Основного душевного страждання вона зазнала після усвідомлення того, що сталося. Наступним душевним стражданням були надання пояснень в суді як свідка ДТП, де відповідач стверджував, що за кермом була саме вона. Відповідач не надав первинної допомоги будучи лікарем, окрім того у процесі розгляду справи про адміністративне правопорушення №369/825/21 відповідач не намагався примиритися з потерпілою стороною, не вибачився за нанесені травми, що надало додаткового душевного страждання. Загальна сума завданої матеріальної та моральної шкоди становить 16 060 грн.
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від               31 травня 2023 року позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 32 733 грн, з яких: 30 933 грн - різниця між виплаченою йому страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю ремонту автомобіля пошкодженого у ДТП (79 933 грн - 49 000 грн), франшиза у розмірі 1 800 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати понесені на проведення звіту про оцінку транспортного засобу у розмірі 1 800  грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 10 000 грн на відшкодування моральної шкоди.
Стягнути з ОСОБА_1   на користь ОСОБА_4   5 000 грн на відшкодування моральної шкоди.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач, діючи через свого представника ОСОБА_6 , звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного та всебічного з`ясування обставин, що мають значення для справи.
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги доводи відповідача, який  вказував на  відсутність своєї вини у вчиненому ДТП. Судом проігноровано висновки експерта КНДЕКЦ МВС України від 26 січня 2022 року, які доводять правомірність дій ОСОБА_1 під час ДТП у справі про адміністративне правопорушення та доводять, що винуватцем ДТП був позивач ОСОБА_3 .
Залучений до матеріалів справи Звіт №7999/01/21 про оцінку транспортного засобу не відповідає вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», є неякісним та (або) непрофесійним і не може бути використаним як належний доказ.
Позивачами не надано доказів причинно-наслідкового звязку між пошкодженнями автомобіля ВАЗ моделі 21124, вказаним у експертному звіті, та дорожньо-транспортною пригодою, що мала місце 13 січня 2021року за участю водіїв ОСОБА_7 та ОСОБА_1 . Крім того, на підтвердження проведення ремонтно-відновлювальних робіт позивачем не надано жодного доказу. 
В порушення норм процесуального права суд не задовольнив заявлене ним клопотання про зупинення провадження у справі у зв`язку із внесенням відомостей в Єдиний реєстр досудових розслідувань про відкриття провадження за №12022111050000405 від 14.02.2022 за ознаками складу злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України за фактом ДТП.
Також як на підставу скасування оскаржуваного рішення посилався на порушення судом розумного строку розгляду справи.
Вважав, що у зв'язку із неодноразовою неявкою позивачів в судове засідання суд повинен був залишити позов без розгляду. 
За наведених обставин просив скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 травня  2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Заперечуючи проти апеляційної скарги, позивачі, діючи через представника ОСОБА_8 подали відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просили відмовити в її задоволенні, а рішення суду залишити без змін.
За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона розглядається в письмовому провадженні без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд апеляційної скарги відповідача на рішення суду першої інстанції в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, що підтверджується зворотним поштовим повідомленням про отримання ОСОБА_1 судових документів 06.12.2023, та відзивом на апеляційну скаргу надісланим позивачами на адресу суду 11.12.2023.
Вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що власником автомобіля марки «ВАЗ 21124», д.н.з. НОМЕР_2 , який потрапив у ДТП 13.01.2021, є ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .
Згідно із Звітом №7999/01/21 про оцінку транспортного засобу автомобіля марки «ВАЗ 21124», д.н.з. НОМЕР_2 , складеним 01.02.2021 ТОВ «Сател Груп», вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «ВАЗ 21124», д.н.з. НОМЕР_2 , в результаті його пошкодження при ДТП становить 79 933 грн.
Зазначене також підтверджується ремонтною калькуляцією № 7999/01/21 від 28.01.2021, протоколом огляду транспортного засобу від 28.01.2021 та фототаблицями до звіту про оцінку № 7999/01/21 від 01.02.2021.
ОСОБА_2 за оціночні послуги сплачено 1 800 грн, що підтверджується квитанцією №0.0.1996411222.1 від 29.01.2021.
Згідно з інформацією із Єдиного державного реєстру судових рішень постановою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.04.2021, залишеною без змін постановою судді Київського апеляційного суду від 13.05.2021, об`єднано справи про вчинення адміністративного правопорушення відносно ОСОБА_1 №369/826/21 (провадження №3/369/1693/21) за ч. 1 ст. 130 КУпАП та №369/825/21 (провадження №3/369/1692/21) за ст. 124 КУпАП в одне провадження та присвоєно єдиний номер №369/825/21, провадження №3/369/1692/21.
ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1                 ст. 130, ст. 124 КУпАП (протоколи серії ДПР 18 №328403 та №328402 від 13.01.2021 про адміністративне правопорушення) та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 454 грн.
Постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності мотивована тим, що у діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. 124 КУпАП а саме заборона керування транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння та порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів. Винуватість його доведена, тому він повинен нести адміністративну відповідальність за ч. 1 ст. 130, ст. 124 КУпАП.
ОСОБА_2 звернувся із заявою до ПрАТ «УСК «Княжа ВієннаІншуранс Груп», в якій на час ДТП була застрахована цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на підставі Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АР-0750615, про виплату страхового відшкодування.
Відповідно до заяви щодо досягнення згоди в частині розміру та способу здійснення страхового відшкодування між потерпілим та страховиком досягнуто згоди про розмір страхового відшкодування, який складає                      47 400 грн.
Листом від 02.04.2021 №3489 ПрАТ «УСК «Княжа ВієннаІншуранс Груп» повідомила ОСОБА_2 про те, що франшиза згідно з Полісом становить               2 600 грн, розрахунок суми страхового відшкодування - 47 400 грн, вартість відшкодування за надання послуг евакуатора - 1 600 грн. Належна сума страхового відшкодування - 49 000 грн, яка буде перерахована на реквізити в АТ КБ «ПриватБанк».
Згідно з актом надання послуг від 14.01.2021 №31509 та чеком від 14.01.2021 №29243 ОСОБА_4 сплатила за прийом лікаря невропатолога 540 грн.
Відповідно до Консультативного огляду лікаря-ортопеда-травматолога від 14.01.2021, наданого ОСОБА_4 , у останньої забій обох кистей, дисторзія обох кистьових суглобів, дисторзія лівого гомілковостопного суглобу, розрив м`язокгомілково-ступневого суглобу та ступні, розтягнення і перенапруження капсульно-зв`язкового апарату на рівні зап`ястку, ЗЧМТ, струс головного мозку, інші поверхневі травми та навколоорбітальної області. Рекомендації: первинна консультація лікаря-невропатолога, первинна консультація лікаря-офтальмолога.
ОСОБА_4 сплатила за первинну консультацію лікаря-ортопеда-травматолога 520 грн, що підтверджується актом про надані медичні послуги від 14.01.2021 та чеком від 14.01.2021 №191323.
Згідно з висновком невролога (первинним) від 14.01.2021 у ОСОБА_4 поверхнева травма волосистої частини голови, забій повіки та навколообітальної області.
Відповідно до Консультативного огляду лікаря-ортопеда-травматолога від 14.01.2021, наданого ОСОБА_3 , в останнього остеохондральне пошкодження виростків, пошкодження зв`язок обох колінних суглобів, забій правого передпліччя, травма декількох структур колінного суглобу, забій ліктя та неуточнених частин передпліччя, ЗЧМТ, струс головного мозку, перелом кісток носа закритий.
ОСОБА_3 сплачено за прийом лікаря невропатолога 540 грн, що підтверджується актом надання послуг від 14.01.2021 №31510 та чеком від 14.01.2021 №29244.
Відповідно до Консультативного огляду лікаря-отоларинголога від 14.01.2021 у ОСОБА_3 травма носа.
ОСОБА_3 сплачено за первинну консультацію лікаря-ортопеда-травматолога 520 грн, первинну консультацію лікаря-отоларинголога 520 грн, цифрову рентгенографію кісток носа (2 проекції) (без друку знімку на плівці) 327 грн, всього сплачено 1 367 грн, що підтверджується актом про надані медичні послуги та чеком від 14.01.2021 №191322.
Згідно з висновком невролога (первинним) від 14.01.2021 у ОСОБА_3 струс головного мозку, поверхнева травма губи та ротової порожнини, поверхнева травма носа.
ОСОБА_3 за проведення обстеження МРТ сплачено 1 900 грн, що підтверджується чеком від 15.01.2021.
Відповідно до Консультативного огляду лікаря-ортопеда-травматолога від 15.01.2021, наданого ОСОБА_3 , останньому встановлено остеохондральне пошкодження виростків в/гомілкових кісток, забій та міжтканинна гематома колінних суглобів, синовііт, забій правого передпліччя.
ОСОБА_3 за повторну консультацію лікаря-ортопеда-травматолога сплачено 470 грн, що підтверджується актом про надані медичні послуги від 15.01.2021 та чеком від 15.01.2021  191406.
Також ОСОБА_3 придбано таблетки «Магне В6» вартість яких становить 230 грн, що підтверджується чеком від 14.01.2021 №253002.
Також судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 14.02.2022 представник ОСОБА_1 - адвокат Явдошенко О. В. подав до Києво-Святошинського відділу поліції ГУ НП в Київській області заяву про кримінальне правопорушення за ознаками злочину, передбаченого ч. 1                   ст. 286 КК України, в якій просив внести цю заяву та інші передбачені КПК України відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати досудове провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, визнати та допитати як потерпілого ОСОБА_1 , повідомити ОСОБА_1 та його адвоката Явдошенка О. В. про прийняте рішення.
До Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості за заявою представника ОСОБА_1 - адвоката Явдошенка О. В. про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, за фактом ДТП, яке сталося 13.01.2021 близько 22-00 год на а/д «Київ-Чоп», поблизу с. Бузова Києво-Святошинського району Київської області.
Крім того, судом встановлено, що у цій справі сторонами не оспорюється факт ДТП за їх участі, наявність вини відповідача та отримання позивачем ОСОБА_9 від страхової компанії суми страхового відшкодування у розмірі 49 000 грн.
Предметом спору є обставини щодо недостатності суми страхового відшкодування для відновлення становища пошкодженого майна позивача ОСОБА_9 .
На час вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у ПрАТ «УСК «Княжа ВієннаІншуранс Груп» на підставі Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АР-0750615.
Відповідач та його представник не надали суду належних та допустимих доказів (іншого висновку експерта, тощо) у спростування доказів позивача ОСОБА_2 , а саме того, що вартість матеріального збитку, завданого автомобілю марки «ВАЗ 21124», д.н.з. НОМЕР_2 , є меншою ніж визначено у звіті від 13.01.2021 №7899/01/21.
Оскільки ПрАТ «УСК «Княжа ВієннаІншуранс Груп» виплатило                       ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі, визначеному ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів», вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням фізичного зносу деталей, то у страховика не виникло обов`язку з відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, незважаючи на те, що збитки є меншими від страхової суми (ліміту відповідальності).
Сума страхового відшкодування була виплачена ОСОБА_2 за вирахуванням франшизи, яка за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АР-0750615 становить 2 600 грн.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди у розмірі 32 733 грн, яка складається із невиплаченої страховою компанією франшизи та різниці між виплаченою ОСОБА_2 страховиком сумою страхового відшкодування і вартістю відновлювального ремонту автомобіля пошкодженого у ДТП.
Враховуючи викладене, а також глибину фізичних і душевних страждань, завданих ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у результаті ушкодження їх здоров`я, вимоги розумності та справедливості, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог                ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і стягнення з ОСОБА_1 на користь                    ОСОБА_3 10 000 грн на відшкодування моральної шкоди, а з                     ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 5 000 грн на відшкодування моральної шкоди.
Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходив з того, що такий розмір є не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб позивачів, і не призведе до їх безпідставного збагачення, що узгоджується з п. 90 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі №752/17832/14-ц (провадження №14-538цс19).
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про стягнення матеріальних збитків, понесених на діагностику та лікування суд відмовив.
Відмовляючи у задоволенні цих позовних вимог, суд виходив з того, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на час ДТП була застрахована у ПрАТ «УСК «Княжа ВієннаІншуранс Груп».
Встановивши, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не зверталися до ПрАТ «УСК «Княжа ВієннаІншуранс Груп», в якій на час ДТП була застрахована цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 , про стягнення витрат на діагностику та лікування, суд вважав, що  покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони узгоджуються з нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме,  шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Відповідно до положень ст. 979 ЦК України, ст. 16 Закону України «Про страхування» за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Отже, якщо сплачене страховиком відшкодування не покриває розмір збитків завданих потерпілому, останній має право пред`явити до винної особи вимогу про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.
Згідно з п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.
Відповідно до змісту положень Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик за договором про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів несе обмежену відповідальність, та при настанні страхового випадку відшкодовує  оцінену у встановленому цим Законом порядку шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди відповідно до лімітів відповідальності з урахуванням зносу автомобіля, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а також за вирахуванням франшизи, якщо вона була встановлена договором. Обов`язок щодо сплати всіх інших сум, якщо страхове відшкодування не покрило завданої шкоди, покладається на винну особу.
Звертаючись до суду з апеляційною скаргою,  ОСОБА_1 посилався на те, що  він не визнає себе винним у ДТП, а навпаки, є постраждалим, про що свідчать матеріали кримінального провадження за №12022111050000405 стосовно ОСОБА_3 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 285 КК України.
Суд першої інстанції, встановивши, що постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.04.2021 у справі №369/825/21, яка постановою  Київського апеляційного суду м. Києва від 13.05.2021  залишена без змін, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, вірно виходив з доведеності вини  відповідача у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ст. 130 КУпАП.
При цьому, судами у  вище зазначеній справі було надано правову оцінку події ДТП, вона оцінена як адміністративне правопорушення, винуватим у вчиненні якого, як було встановлено, є    ОСОБА_10 .
Прийняття судом апеляційної інстанції остаточного судового рішення у справі про адміністративне правопорушення щодо  ОСОБА_11 свідчить про наявність преюдиції для суду першої інстанції котрий ухвалив оспорюване рішення, посилаючись на рішення судів у справі про адміністративне правопорушення.
Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. (Постанова КЦС ВС від 19.12.2019 у справі №520/11429/17). Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (постанова КГС ВС від 19.12.2019 у справі №916/1041/17).
Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення (постанова КЦС ВС від 11.12.2019 у справі №320/4938/17).
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що встановивши вищевказані обставини та застосувавши норми матеріального права, які регулюють дані правовідносини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для покладення на відповідача обов`язку щодо  відшкодування завданої позивачам шкоди.
12 грудня 2023 року відповідач звернувся до апеляційного суду із клопотанням про долучення до матеріалів справи і дослідження нових доказів, а саме повідомлення про підозру від 20 вересня 2023 року ОСОБА_3 та протокол про надання доступу до матеріалів (додаткових матеріалів) досудового розслідування. 
У відзиві на апеляційну скаргу  позивачі заперечували щодо задоволення клопотання та зазначали, що факт відкриття відносно ОСОБА_3 кримінального провадження за ч. 1 ст. 28 КК України жодним чином не свідчить про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбачених ч. 1 ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП і наявність яких остаточно підтверджено судовими рішеннями. 
Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд, апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Статтею 44 ЦПК України закріплено обов`язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.
Рішеннями Європейського суду з прав людини визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Відповідно до ч. 1 ст. 126, ч. 1 ст. 127 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Відповідно до ст. 83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Виходячи з викладеного, оскільки розгляд справи на підставі доказів, які не надавалися до суду першої інстанції, суперечить принципу диспозитивності цивільного судочинства, та оскільки не надано докази неможливості подання нових доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від заявника, а саме лише посилання заявника на отримання доказів після ухвалення судового рішення не свідчить про неможливість отримання їх раніше, суд апеляційної інстанції на підставі ч. 3 ст. 367 ЦПК України позбавлений процесуальної можливості прийняти зазначені документи як належні та допустимі докази.
Крім того, в постановах Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі №336/1461/19 (провадження №61-17391св20), від 07 липня 2021 року у справі №509/4286/16-ц (провадження №61-2393св21), від 14 липня 2021 року у справі №405/2098/18 (провадження №61-106св21) зроблено правовий висновок про те, що така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 367 ЦПК України незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність.
Таким чином, оскільки нові докази, виготовлені після ухвалення судом оскаржуваного рішення від 31 травня 2023 року, а саме 20 вересня 2023 року, взагалі не існували на час ухвалення рішення судом першої інстанції, апеляційний суд не може їх прийняти і надати їм відповідну оцінку.
Виходячи із вищевикладеного, клопотання ОСОБА_1  про дослідження нових доказів задоволенню не підлягає.
Колегія суддів відхиляє посилання  скаржника на те, що Звіт №7999/01/21 про оцінку транспортного засобу не відповідає вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» не є належним доказами на підтвердження розміру завданого збитку внаслідок пошкодження транспортного засобу.
Надані позивачем  ОСОБА_2 документи підтверджують обсяг пошкоджень його транспортного засобу, та вартість ремонтних робіт, а отже, є належними.
В свою чергу, відповідач не надав доказів на підтвердження того, що визначена вартість відновлювального ремонту не відповідає отриманим у ДТП пошкодженням. Питання про призначення у справі автотоварознавчої експертизи відповідач також не порушував.
Враховуючи  положення  ст. 1194 ЦК України,   суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь  ОСОБА_2 різниці між  фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.
У постанові від 02 грудня 2015 року у справі №6-691цс15 Верховний Суд України дійшов висновку, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Вказаний висновок підтверджений Верховним Судом, зокрема і в постанові від 22 квітня 2021 року у справі №759/7787/18 (провадження                                     №61-10773св20).
Посилання в апеляційній скарзі, як на підставу відмови у стягненні шкоди у визначеному позивачем розмірі на те, що позивач не надав доказів на підтвердження факту проведення відновлювального ремонту транспортного засобу, є помилковими.
Згідно зі абзацом 2 частини першої статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Позивачем  ОСОБА_2 заявлено вимоги про відшкодування заподіяної відповідачем шкоди (збитків), до яких законом віднесено як витрати, що особа вже зробила так і ті, які мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Позивачем ОСОБА_2 надано докази на підтвердження завданих йому збитків, у вигляді витрат, які він мусить зробити, для відновлення свого майна (вартості відновлювального ремонту), а відповідачем вказаний розмір збитків не спростовано.
Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 25 квітня 2018 року у справі №760/5618/16-ц (провадження №61-4463св18), від 22 квітня 2019 року у справі №761/14285/16-ц (провадження №61-34581св18).
Зважаючи на викладене, оводи апеляційної скарги про відсутність правових підстав  для стягнення з відповідача майнової шкоди у визначеному позивачем розмірі є помилковими.
Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права щодо розумного строку розгляду справи не є підставою скасування судового рішення.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач зазначав, що він був позбавлений гарантованого конституційного права на справедливий суд. Також вказував на те, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення, не провівши за 19 місяців жодного судового засідання.
Такі доводи є необґрунтованими, оскільки скаржник не обґрунтовував яким чином надмірний, з його точки зору, час розгляду справи вплинув на ухвалення судом першої інстанції незаконного на його думку рішення і яким чином такий проміжок часу розгляду справи знаходиться в причинному звязку з ухваленням  такого рішення.
Разом з цим, в мотивувальній частині судового рішення повністю відтворено хронологію судових засідань із вказівкою на причини перенесення та відкладення судових засідань, серед яких наводяться такі причини як неявка відповідача у справі в судове засідання, неодноразові клопотання скаржника про перенесення розгляду справи та клопотання про відвід головуючого судді.
При цьому, суд у своєму рішенні зазначив, що від представника позивачів надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивачів та представника позивачів. Вказані вище обставини підтверджуються матеріалами справи.
Факт подання представником позивачів клопотання про розгляд справи без його участі не позбавляв відповідача по справі знайомитися з його матеріалами та користуватися своїми процесуальними правами, як сторони у справі.
Тому, колегія суддів вважає причини такого строку розгляду справи судом виправданими та такими, що спричинені поведінкою як самих учасників справи так і обставинами незалежними від суду першої  інстанції.
Також, не є підставою для скасування рішення суду і посилання в апеляційній скарзі  на порушення норм процесуального закону судом першої інстанції, яке виразилось в тому, що не було задоволено його клопотання від 29 червня 2022 року про зупинення провадження у справі в зв`язку із внесенням до ЄРДР за №12022111050000405 повідомлення про кримінальне правопорушення відносно ОСОБА_3 за ознаками злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
Відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку кримінального судочинства.
Оскільки станом на 31 травня 2023 року кримінальне судочинство в кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №12022111050000405 не здійснювалось судами України, то у суду першої інстанції були відсутні безумовні причини для зупинення провадження у справі.
Доводи апеляційної скарги про не належність доказів котрі підтверджують витрати позивачів на лікування колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки судом першої інстанції позов в частині стягнення витрат на лікування не задоволено і позивачами рішення суду в цій частині не оскаржувалося.
З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції про  часткове задоволення позовних вимог є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги без задоволення.
Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.
Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.
За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.
На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,
                                                    П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від                   31 травня  2023 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, зазначених в статті 389 ЦПК України.
Головуючий                                                                      О.Ф. Мазурик
Судді                                                                                   О.В. Желепа
                                                                                             О.В. Немировська