ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
Іменем України
20 лютого 2024 року
м. Харків
справа № 636/4810/23
провадження № 22-ц/818/397/24
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В.
суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.
за участю секретаря: Сізонової О.О.
учасники справи:
скаржник - ОСОБА_1 
особа дії якої оскаржуються - Чугуївський відділ державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на неправомірну бездіяльність державних виконавців Чугуївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 06 листопада 2023 року, постановлене суддею Оболєнською С.А.,
в с т а н о в и в :
У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на неправомірну бездіяльність державних виконавців Чугуївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.
Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 06 листопада 2023 року у задоволенні скарги відмовлено.
В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її скаргу у повному обсязі.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що в порушення вимог закону виконавча служба, отримавши її поштове відправлення 14.08.2023 року, не відкрила вчасно виконавче провадження, чим порушила порядок та строки визначені ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження».
У відзиві на апеляційну скаргу, Чугуївський відділ державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін. Вказує, що виконавче провадження було відкрито у визначені законом строки з моменту реєстрації документів у системі виконавчого провадження.
Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1ст. 367 ЦПК України- в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що журналі реєстрації документів про відкриття виконавчого провадження за період з 19.09.2023 по 19.09.2023, вбачається, що виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 636/4454/13-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 коштів в сумі 49 613,84 грн (еквівалент 3 125 доларів США), а також неустойки в сумі 50 000 грн, а всього - 99 613 грн 84 коп., 20.09.2023 відкрито та того ж дня копія постанови про відкриття виконавчого провадження направлена стягувачу ОСОБА_1 , яка отримана нею особисто 25.09.2023, що підтверджується трекінгом № 0600047318588 від 02.10.2023.
Проте такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Судовим розглядом встановлено, що 21 липня 2023 року Чугуївським міським судом Харківської області був виданий виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 коштів в сумі 49 613,84 грн. (еквівалент 3 125 доларів США), а також неустойку у сумі 50 000 грн., а всього - 99 613 (дев`яносто дев`ять тисяч шістсот тринадцять) грн. 84 коп. на виконання рішення Апеляційного суду Харківської області від 15 лютого 2017 року.
10 серпня 2023 року засобами поштового зв`язку поштовим відправленням з оголошеною цінністю та описом вкладення ОСОБА_1 направила на адресу Чугуївського ВДВС у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зазначений виконавчий лист, разом із заявою про відкриття виконавчого провадження. 
Вказане поштове відправлення було отримано за довіреністю співробітником Чугуївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 14 серпня 2023 року. 
Звертаючись до суду ОСОБА_3 наголошувала, що станом на 14 вересня 2023 року виконавче провадження за виконавчим листом не відкрито. Будь-яких даних на сайті виконавчої служби стосовно виконавчого листа не має.
Відповідно до ч. 1 ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом (стаття 449 ЦПК України).
Положення статей 447, 449 ЦПК України дають підстави для висновку, що до суду можуть бути оскаржені не тільки дії державного виконавця, а й бездіяльність.
Бездіяльність, на відміну від дії, має триваючий характер та існує до часу початку дій, які свідчать про припинення бездіяльності. Триваюче правопорушення передбачає перебування у стані безперервного тривалого невчинення особою певних дій (бездіяльності), у зв`язку із чим неправомірна бездіяльність може бути оскаржена упродовж усього часу її перебігу (постанова Верховного Суду від 22 грудня 2021 року у справі № 760/19348/20).
Відповідно до пункту 9 частини першої статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.
Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (стаття 129-1 Конституції України).
Зазначене конституційне положення відображено й у статті 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).
За статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби.
Відповідно до статті 18 Закону «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.
Отже, з метою дотримання вимог статті 18 Закону «Про виконавче провадження» державний виконавець наділений відповідними повноваження для здійснення повного обсягу виконавчих дій, так як рішення суду є обов`язковим до виконання. Невиконання рішення суду тягне за собою відповідальність, встановлену законодавством.
Згідно ч. 5 статті 26 Закону «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.  

Статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження» (частини 1, 2, 3) передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.  
Матеріали справи свідчать про те, що 10 серпня 2023 року ОСОБА_1 направила цінний лист на адресу виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області (м.Чугуїв), а саме дві заяви про відкриття виконавчого провадження; два виконавчі листи; копію ухвали Чугуївського міського суду Харківської області від 16.09.2021року.
14 серпня 2023 року зазначене вище поштове відправлення отримано представником виконавчої служби.
14 вересня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із скаргою на бездіяльність державної виконавчої служби Чугуївського району Харківської області.
20.09.2023 року винесена постанова про відкриття виконавчого провадження.
Відповідно ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» реєстрація виконавчих документів, документів виконавчого провадження, фіксування виконавчих дій здійснюється в автоматизованій системі виконавчого провадження, порядок функціонування якої визначається Міністерством юстиції України. 
Відповідно до п. 2 Розділу ІІ Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, відповідальна особа органу державної виконавчої служби, приватний виконавець (відповідальна особа приватного виконавця) у день надходження документа перевіряє правильність його адресування, цілісність конверта (пакета) та наявність у ньому документів і додатків до них. 
Відповідно до п. 1 Розділу ІІ Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 05.08.2016 № 2432/5, - Вхідна кореспонденція, в тому числі виконавчі документи, приймається й опрацьовується відповідальною особою органу державної виконавчої служби (приватним виконавцем, помічником або відповідальною особою приватного виконавця) і реєструється у Системі в день її надходження, крім виконавчих документів, виданих у формі електронних документів, реєстрація яких здійснюється у Системі автоматично. 
Відповідно до п. 3 Розділу X Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 05.08.2016 № 2432/5, - Керівник органу державної виконавчої служби, приватний виконавець за допомогою Системи здійснює контроль за дотриманням строків внесення виконавчих документів відповідальною особою органу державної виконавчої служби (приватним виконавцем, помічником або відповідальною особою приватного виконавця) до Системи.
Чугуївським відділом державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надано копію журналу реєстрації документів про відкриття виконавчого провадження за період з 19.09.2023 по 19.09.2023 року, яка не є доказом фактичного отримання поштового відправлення, оскільки повністю залежить від працівника відділу, який його формує. 
Крім того, відділом не надано журналу обліку кореспонденції за період від 14.08.2023 року, тобто на дату отримання поштового відправлення ОСОБА_1 .
Таким чином відділом державної виконавчої служби не спростовано порушення порядку передбаченого ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» щодо несвоєчасного внесення до системи заяви про відкриття виконавчого провадження та винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.
Матеріали справи не містять доказів вчинення державною виконавчою службою дій щодо відкриття виконавчого провадження у строк, передбачених Законом України «Про виконавче провадження».
Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та помилково дійшов висновку про те, що державною виконавчою службою не допущено бездіяльності при отриманні заяви про відкриття виконавчого провадження від ОСОБА_1 та своєчасно відкрито виконавче провадження.
Відповідно до частини другої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
Колегія суддів вважає, що бездіяльність державної виконавчої служби щодо не відкриття виконавчого провадження протягом понад місяць з моменту отримання заяви стягувача про відкриття виконавчого провадження є неправомірними. Тому наявні підстави для задоволення скарги ОСОБА_1 . 
Вимоги ОСОБА_1 щодо зобов`язання співробітників відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрити виконавче провадження задоволенню не підлягає, оскільки провадження за виконавчим листом №636/4454/13 відкрито 20.09.2023 року.
Звертаючись до суду із скаргою ОСОБА_1 просила стягнути витрати на правничу допомогу, понесені у зв`язку із звернення до суду.
Стаття 133ЦПК України визначає види судових витрат.
Так судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Зі змісту статті 58ЦПК України вбачається, що сторона, третя особа, а також особа, якій за законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.
Відповідно до статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.
Згідно статті 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Частиною четвертою статті 62 ЦПК України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
У відповідності до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Судом встановлено, що 14 вересня 2023 року між ОСОБА_1 та адвокатом Поліщук О.Л. укладений договір про надання правничої (правової) допомоги №03-14/09-23.
За умовами п. 3.2 вказаного договору вартість послуг адвоката визначається за погодинним розміром наступним чином: за 1 годину витрачену на роботу клієнт зобов`язаний сплатити 1280,00 грн.
Згідно акту приймання-передачі наданих послуг адвокатом Поліщуком О.Л. надано послуг на 7680,00грн, за ознайомлення із матеріалом, пошуком аналогічних справ, складання скарги, підготовки додатків та примірників для сторін.
ОСОБА_1 згідно платіжної інструкції від 14.09.2023 року сплатила адвокату гонорар у розмірі 7680,00 грн.
Також в зв`язку з необхідністю оскарження ухвали суду, ОСОБА_1 адвокатом Поліщук О.Л. надано адвокатську допомогу з складання апеляційної скарги та додатків до неї, вартість послуг склала 2560,00 грн. Згідно платіжної інструкції від 17.11.2023 року ОСОБА_1 сплатила адвокату гонорар у розмірі 2560,00 грн.
Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Витрати на правничу допомогу адвоката можуть включати в себе гонорар адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката.
Для того, щоб суд міг визначити розмір понесених витрат на правничу допомогу з метою їх подальшого розподілу, сторона по справі повинна подати детальний опис наданих робіт (послуг) та здійснених нею витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
При відшкодуванні витрат на правничу допомогу розмір судових витрат встановлюється судом на підставі поданих доказів (договори, рахунки, акти виконаних робіт тощо). У такому випадку важливо, щоб договір про надання правничої допомоги був з прозорим ціноутворенням, аби суд міг об`єктивно оцінити вартість та обсяги роботи адвоката. Адвокат повинен також надати детальний опис виконаних робіт з наданням доказів (документального підтвердження) факту виконаних адвокатом робіт.
Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.
Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, як зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015р., п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004р., заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.
Оскільки від державної виконавчої служби Чугуївського відділу у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції клопотань про зменшення витрат на правничу допомогу не надходило, судова колегія вважає за необхідне стягнути з відділу державної виконавчої служби на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у загальному розмірі 10240,00 грн, що в повній мірі відповідає критерію розумності та виваженості.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, наявні підстави для стягнення з ВДВС по у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений при подачі апеляційної скарги, у розмірі 536,80 грн. (а.с.156 т.2).
Керуючись ст. ст.367,368,374,376,381,382,383,384 ЦПК України суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 06 листопада 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати неправомірною бездіяльність Чугуївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, щодо невідкриття виконавчого провадження у строки, визначені Законом України «Про виконавче провадження». 
В іншій частині скаргу залишити без задоволення.
Стягнути з Чугуївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 витрати на правничу правову допомогу у сумі 10240,00 грн та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 536, 80 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.
Головуючий:                                                        О.В. Маміна

Судді:                                                                Н.П. Пилипчук
       
       О.Ю. Тичкова
Повне судове рішення виготовлено 21.02.2024 року.