ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/844/24 Справа № 184/2103/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Томаш В. І. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Агєєва О.В.,
суддів: Кішкіної І.В., Корчистої О.І.,
за участю секретаря судового засідання Шумило І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 184/2103/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа – Приватний нотаріус Покровського міського нотаріального округу Бойко Лариса Петрівна, про усунення від права на спадкування, з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2023 року, ухвалене у складі судді Томаш В.І., - 

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в обґрунтування якого зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла їхня рідна матір ОСОБА_3 . Заповіту на випадок своєї смерті вона не залишила. Спадкоємцями першої черги за законом після її смерті є він, відповідач та їх батько ОСОБА_4 . Фактично спадщину, що залишилася після смерті матері, прийняв їх батько ОСОБА_4 . Після смерті матері стан здоров`я батька погіршився, в зв`язку з чим він в січні 2020 року був поставлений на облік у лікарів невропатолога та психіатра. Відповідачу було відомо про стан здоров`я батька, що він потребував постійного стороннього догляду, але вона ухилялася від виконання своїх обов`язків. В жовтні 2018 року позивач повернувся додому. До його приїзду догляд на батьком здійснювала його рідна сестра - ОСОБА_5 та племінниця матері - ОСОБА_6 . Коли він повернувся додому, то поселився разом з батьком та здійснював за ним постійний догляд. Він повідомив сестру про тяжкий стан здоров`я батька та про необхідність постійного стороннього догляду за ним, запропонував відповідачу разом здійснювати догляд за батьком або разом наняти доглядальницю. Однак відповідач категорично відмовилася витрачати гроші на доглядальницю та особисто здійснювати догляд за батьком. Вона запропонувала здати батька до будинку для престарілих, але він відмовився. З жовтня 2018 року і до дня смерті батька позивач без участі відповідача піклувався про батька. З 2019 року стан батька погіршився, також значно погіршився його психічний стан здоров`я внаслідок захворювань. Він вже не розумів значення своїх дій і не міг ними керувати, його неможливо було залишати без постійного догляду. Про вказані випадки він також повідомив відповідача і знов наполягав на її участі в здійсненні догляду за батьком, але вона відмовилась. Відповідач, починаючи з дня смерті матері - з травня 2018 року і до дня смерті батька - травень 2020 року, тільки два рази відвідала батька. Весь догляд за батьком до дня його смерті йому довелось здійснювати без участі та допомоги відповідача. ІНФОРМАЦІЯ_2 батько помер. Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок АДРЕСА_1 , який він побудував разом з матір`ю під час шлюбу та успадкував її частку. Право власності на зазначений житловий будинок з надвірними спорудами зареєстровано на матір ОСОБА_3 (на її дошлюбне прізвище ОСОБА_7 ) на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві власності від 07.01.1966 року, виданого виконкомом Орджонікідзевської міської ради Дніпропетровської області. Він та відповідачка прийняли спадщину шляхом звернення з відповідними заявами про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Покровського міського нотаріального округу Бойко Л.П. 01 липня 2020 року приватний нотаріус Бойко Л.П. відкрила спадкову справу за №115/2020, номер в спадковому реєстрі 66042821.
У зв`язку з наведеним, просив суд усунути ОСОБА_2 від права спадкування після смерті їхнього батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2023 року у задоволенні позову було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив рішення суду скасувати, задовольнивши його позовні вимоги.
В обґрунтування скарги зазначає, що їх батько перебував на обліку у сімейного лікаря з діагнозом: ішемічна хворобо серця, дифузний кардіосклероз, пароксизм миготливої аритмії. Стан здоров`я  ОСОБА_4  після смерті його дружини почав помітно погіршуватися, в зв`язку з чим він в січні 2020 року був поставлений на облік у лікарів невропатолога та психіатра. Відповідачу було достовірно відомо на той час про стан здоров`я їх батька. Вона усвідомлювала, що за станом здоров`я він потребував постійного стороннього догляду, оскільки він знаходився в безпорадному стані. Він не мав можливості самостійно забезпечити умови свого життя, потребував постійного стороннього догляду, допомоги та піклування. З часу повернення до України тобто з жовтня 2018 року і до дня смерті їх батька, позивач самостійно без участі відповідачки здійснював постійний догляд за їх батьком, який знаходився в безпорадному стані. Він поселився на постійне проживання разом із батьком, забезпечував його продуктами харчування та ліками, відвозив його до лікарів в міську лікарню та на МРТ до м.Нікополь та не залишав без нагляду жодного дня. В той час коли, позивач знаходився на роботі, за їх батьком доглядала дружина позивача. 3 2019 року ОСОБА_4 не виходив навіть на вулицю, він важко пересувався по дому не міг здійснювати без сторонньої допомоги ніяких гігієнічних процедур його психічний стан здоров`я значно погіршився, в результаті чого він не віддавав значення своїм діям.
Про вказані випадку позивач також повідомляв відповідача і наполягав на її участі в здійсненні догляду за батьком. Але кожного разу вона категорично відмовлялась доглядати за ним, та наполягала на тому, щоб передати його на піклування державі в будинок для престарілих. Відповідач, починаючи з дня смерті їх матері, з травня 2018 року і до дня смерті їх батька по травень 2020 року, тільки два рази відвідала свого батька та пробула у нього декілька годин, але ніякого догляду за ним не здійснювала.
Дані обставини підтверджуються поясненнями свідків, які підтвердили, що батько відповідача перебував у безпорадному стані та потребував після смерті своєї дружини постійного стороннього догляду. Але відповідач ухилялась від виконання своїх обов`язків, і після поховання їх матері у відсутність позивача залишила їх батька проживати одного в житловому будинку у безпорадному стані, до повернена позивача з заробітків в Україну.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційного суду підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.
Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти доводів апеляційної скарги, просила її відхилити, рішення суду залишити без змін.
Позивач та третя особа в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку.
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як вбачається з матеріалів справи, батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є: батько - ОСОБА_4 , мати - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження видане м.Орджонікідзе м/б ЗАГС Дніпрропетровської області від 01.10.1973р., запис №489 (а.с.6).
Відповідач ОСОБА_2 (дівоче прізвище « ОСОБА_8 ») та ОСОБА_1 є рідними братом та сестрою. Їхні батьки - ОСОБА_4 та ОСОБА_3 проживали та були зареєстровані в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який належав на праві власності ОСОБА_3 .
Батько позивача ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_1 , зареєстрованого Покровським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), (а.с.5).
Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок АДРЕСА_1 . Право власності на зазначений житловий будинок з надвірними спорудами зареєстровано на матір позивача ОСОБА_3 (на її дошлюбне прізвище ОСОБА_7 ), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві власності від 07.01.1966 року, виданого виконкомом Орджонікідзевської міської ради Дніпропетровської області (а.с.9-10).
Згідно довідки КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Покровської міської ради Дніпропетровської області» №2868 від 06.11.2020 року, ОСОБА_4 знаходився на обліку у сімейного лікаря з діагнозом: Ішемічна хвороба серця. Дифузний кардіосклероз. Пароксизм миготливої аритмії. С 29.01.2020 року перебуває на «Д» обліку у лікарів невропатолога та психіатра. Діагноз: Кортіко-церебральна атрофія головного мозку з деменцією. Діагноз підтверджений МРТ головного мозку 30.01.2020р. З моменту взяття на «Д» облік (29.01.2020р.) до дня смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) потребував постійного стороннього догляду (а.с.8).
Відповідно до витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі приватним нотаріусом Покровського міського нотаріального округу Бойко Л.П. 01 липня 2020 року відкрито спадкову справу за №115/2020, яка зареєстрована в спадковому реєстрі за №66042821 (а.с.7).
Судом першої інстанції було допитано свідків, які надали пояснення щодо суті спору.
Свідок ОСОБА_9 пояснила, що вона сусідка позивача. Коли хворіла їх мати ОСОБА_10 , вона просила ОСОБА_11 приїхати допомагати, але вона її проігнорувала і приїхала вже перед смертю матері, не залишилась ночувати. Вона разом з сусідами допомагали матері відповідачки постійно до дня смерті. Батько сторін також хворів, погано бачив. Позивач був з батьком, іноді приїздила і відповідачка ОСОБА_12 , але ненадовго. Вона знає, що батьки обіцяли ОСОБА_13 авто, а ОСОБА_14 – будинок. Батьки ОСОБА_13 купували невеликий будинок на п. Рудніку. Батько сторін помер в травні 2020 року близько два роки після смерті його дружини. ОСОБА_12 з чоловіком пропонували відправити батька до будинку престарілих.
Окрім цього, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 надала показання, згідно яких повідомила, що вони були сусідами. Батьки сторін жили разом. ОСОБА_12 батькам не допомагала, все робив ОСОБА_16 . ОСОБА_12 хотіла відправити батька до будинку престарілих. З ОСОБА_17 і ОСОБА_14 у неї добрі стосунки. ОСОБА_12 жила не в місті, до батьків приїжджала рідко і майже не допомагала.
Окрім цього, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 надала показання, згідно яких повідомила, що сторони по справі – її племінники. Вони не можуть поділити батьківську хату, хоча ОСОБА_18 батьки дали все, ОСОБА_8 – нічого. Мейзер жила в м. Києві, за батьками не доглядала, хотіла віддати батька до будинку престарілих. Батьку вона нічим не допомагала. ОСОБА_19 доглядав батька до смерті, поховав його. ОСОБА_20 – її рідний брат. Вона підтверджує, що ОСОБА_18 не займалась утриманням батька.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що перебування  ОСОБА_4  на обліку у вказаних лікарів не свідчить про те, що він перебував у безпорадному стані. Вказана обставина не підтверджується наданими позивачем документами. В зазначених документах відсутні дані про те, що ОСОБА_4  перебував у безпорадному стані та потребував сторонньої допомоги.Суд вважав, що ОСОБА_2 не скоїла будь-яких дій, які б свідчили, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком та зазначає наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно зі статтями 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Частиною п`ятою статті 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
Зі змісту наведеної норми закону вбачається, що лише при одночасному настанні таких обставин, як ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво, а також доведеності зазначених фактів у їх сукупності, спадкоємець може бути усунений від права на спадщину.
Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 11 лютого 2019 року у справі №756/11676/16-ц (провадження № 61-34600св18), від 25 березня 2019 року у справі №766/810/17 (провадження №61-37615св18), від 29 червня 2021 року у справі №750/9209/20-ц.
У постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №404/2163/16-ц (провадження №61-15926св18), від 19 червня 2019 року у справі №491/1111/15-ц (провадження №61-14655св18), від 02 березня 2020 року у справі №133/1625/18 (провадження №61-1419св20) суд касаційної інстанції зазначив, що підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.
У постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі №337/6000/15-ц (провадження №61-1302св 18) та від 04 липня 2018 року у справі №404/2163/16-ц (провадження №61-15926св18) зроблено висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Отже, ухилення характеризується умисною формою вини.
При цьому, необхідно враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її нагальну необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.
Таким чином, позбавлення особи права спадкувати - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням передусім характеру поведінки відповідача.

Верховний Суд у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №200/21452/15-ц (провадження №61-18578св18) зазначив, що безпорадним станом спадкодавця є такий стан, під час перебування у якому особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби; він викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначалося, що безпорадним необхідно розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Безпорадний стан необхідно доводити відповідними записами в медичних документах.
Крім того, при розгляді такої справи суду належить з`ясовувати, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб і чи мав спадкоємець матеріальну й фізичну змогу надавати таку допомогу (Постанова Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 червня 2021 року у справі №742/1475/19).
При цьому відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунутий від спадкування.
Самий лише факт перебування особи у безпорадному стані не є достатньою підставою для усунення судом спадкоємця від права на спадкування.
Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладеного у пункті 6 постанови від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України.
Виходячи з наведеного, правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема, й тих, які відповідно до Сімейного кодексу України не були зобов`язані утримувати спадкодавця.
Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України.

Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Допомога спадкодавцю може виступати в різних формах: надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); матеріальне забезпечення спадкодавця; надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження – прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири.

В даному випадку за наявності декількох осіб, що мають обов`язок щодо утримання спадкодавця, закон не встановлює в якому обсязі кожен із них окремо повинен надавати таку допомогу і здійснюючи догляд.
Матеріалами справи підтверджено, та не заперечується відповідачем, що дійсно саме позивач ОСОБА_1 в здійснював догляд за батьком, разом з тим мінімальна участь відповідача в цьому, з урахуванням обставин справи, на переконання колегії суддів, не може мати наслідком усунення спадкоємця від права на спадкування.

Тлумачення поняття «безпорадний стан» Верховний Суд України провів в справі №200/21452/15-ц від 17.10.2018 року. Це поняття стосувалося ст.1259 ЦК України, але враховуючи, що вказана правова норма так само як і ст.1224 ЦК України стосується спадкування і міститься в книзі шостій цього Кодексу, суд вважає за необхідним застосувати це тлумачення і в зазначеному спорі.
Безпорадний стан – такий стан особи, у якому ця особа не може самостійно забезпечити свої життєві потреби, потребує стороннього догляду, допомоги, піклування. У випадку існування спору за спадок, безпорадний стан спадкодавця повинен довести позивач, заявляючи вимогу про усунення спадкоємця від права спадкування. При цьому лише одних пояснень позивача та показань свідків недостатньо для доведення безпорадного стану спадкодавця. Повинні бути певні медичні документи, яких у матеріалах справи немає і це є підставою для відмови в позові.

Наявна в матеріалах справи довідка КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Покровської міської ради Дніпропетровської області» №2868 від 06.11.2020 року, ОСОБА_4 знаходився на обліку у сімейного лікаря з діагнозом: Ішемічна хвороба серця. Дифузний кардіосклероз. Пароксизм миготливої аритмії. С 29.01.2020 року перебуває на «Д» обліку у лікарів невропатолога та психіатра. Діагноз: Кортіко-церебральна атрофія головного мозку з деменцією, не підтверджує безпорадний стан, даний стан міг бути викликаний похилим віком спадкодавця. Клопотання про призначення відповідної експертизи за наявними в справі медичними документами стороною позивача заявлено не було.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем не надано доказів одночасного настання обставин, зазначених у ч.5 ст.1224 ЦК України, а саме: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреби спадкодавця в допомозі саме цієї особи.
За таких обставин правові висновки суду є правильними, доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та на законність оскаржуваного судового рішення не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. 

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 08 червня 2023 року немає.
Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 

Судді: 

Повний текст постанови складено 17 січня 2024 року.

Головуючий суддя: О.В.Агєєв