ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 лютого 2024 року	Львів	Справа № 460/21878/23 пров. № А/857/23199/23	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді:                                               Матковської З.М.,
суддів:                                                             Глушка І.В., Кузьмича С.М.
розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2023 року про повернення позовної заяви у справі №460/21878/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів (головуючий суддя першої інстанції – Дудар О.М., місце ухвалення – м. Рівне, дата складання повного тексту – 25.10.2023),-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся з позовом до Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 про визнати протиправним та скасування наказу Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 14.07.2023 №1559 в частині звільнення із займаної посади та призначення на посаду викладача циклової комісії водіння та технічної підготовки школи індивідуальної підготовки 242 Центру підготовки підрозділів оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ ЗСУ, ВОС - 7050003; визнання протиправним та скасування наказу (по стройовій частині) від 17.08.2023 №181 в частині призначення наказом Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 14.07.2023 №1559 на посаду викладача циклової комісії водіння та технічної підготовки школи індивідуальної підготовки 242 Центру підготовки підрозділів оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ ЗСУ.
Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2023 року у задоволенні заяви позивача про поновлення строку звернення до адміністративного суду відмовлено. Позовну заяву і додані до неї документи повернуто позивачу.
Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції,  позивачем ОСОБА_1 подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, в зв`язку з чим неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Апелянт зазначає, що розглядаючи подані ним клопотання про визнання поважними причин пропуску звернення до суду та поновлення пропущеного строку, суд першої інстанції не звернув уваги та не надав правової оцінки обставинам, вказаним у поданих клопотаннях на підставі ухвал Рівненського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2023 року та 03 жовтня 2023 року.
Вказує, що його звернення із рапортами на підставі статті 110 Дисциплінарного статуту ЗСУ визначено з причин стану його здоров`я згідно висновку ВЛК та консультативних заключень лікаря ортопеда-травматолога і лікаря-дерматолога від 14.08.2023 року, звернуто увагу на те, що у нього непрацездатні батьки (пенсіонери), які постійно потребують догляду, а мати ОСОБА_2 хворіє на декілька хронічних хвороб та потребує постійного лікування, що підтверджується Випискою із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого від 31.07.2023 року №129. Також було зазначено, що ОСОБА_1 не має фаху у викладацькій сфері, зокрема, щодо сухопутній військ, оскільки до 02.03.2022р. не мав жодного військового досвіду, окрім військової кафедри Дніпропетровського НУ залізничного транспорту у 2005p., та досвіду у сфері логістики у в/ч НОМЕР_1 з 02.03.2023 року та не проходив необхідної перепідготовки для можливості здійснювати педагогічної діяльності у сфері навчання військовослужбовців.
Також зазначає, що в поданому ним клопотанні про визнання поважними причин пропуску звернення до суду та поновлення пропущеного строку на виконання ухвали суду від 03 жовтня, в обґрунтування клопотання було зазначено, що без розгляду поданого ним рапорта, тво. командира військової частини НОМЕР_1 17.08.2023 року видав Наказ №181 (по стройовій частині), який ним оскаржується.
Відповідно до ч. 2 ст. 113 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, подання скарги військовослужбовцями не звільняє їх від виконання своїх службових обов`язків і наказів командирів (начальників), що  також унеможливило своєчасне подання до суду вказаного позову по причині службової необхідності передання посади та прийняття посади за новим місцем служби.
Таким чином, строк на подання адміністративного позову при зверненні до окружного адміністративного суду потрібно відраховувати з врахуванням використання його права оскарження наказу згідно ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України, виконанням наказу командира військової частини НОМЕР_1 в» 17 08.2023 року №81 (по стройовій частині), яким позивача призначено на посаду викладача та часу відведеного на розгляд його рапорту згідно Закону України «Про звернення громадян».
Вважає, що суд першої інстанції,  не звернув уваги на вказані норми законодавства,  в клопотанні та не надав їм жодної правової оцінки, чим порушив право позивача на доступ до правосуддя.
Покликаючись на норми Конституції України, практику ЄСПЛ просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 2 ст. 312 КАС України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що ухвалою суду від 19.09.2023 позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачу усунути недоліки позовної заяви шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням підстав для поновлення строку та доказів на їх обґрунтування.
На виконання вимог ухвали суду від 19.09.2023 позивач подав клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду.
Ухвалою суду від 03.10.2023 продовжено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви, встановленого ухвалою суду від 19.09.2023, запропоновано позивачу подати до суду заяву про поновлення строку звернення до суду із зазначенням інших підстав для поновлення строку та доказів на їх обґрунтування.
На виконання вимог ухвали суду від 03.10.2023 ОСОБА_1 подав клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду, обґрунтоване тим, що строк для подання адміністративного позову до суду слід обчислювати з урахуванням використання права позивача на оскарження наказу відповідно до п.110 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та часу, відведеного на розгляд рапорту згідно із Законом України «Про звернення громадян», тобто без пропуску на момент звернення до суду з позовом. Поряд з цим, позивач просить суд визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновити такий строк. Вказане клопотання є аналогічним клопотанню, яке було вже подано раніше на виконання вимог ухвали суду від 19.09.2023.
Суд першої інстанції позовну заяву повернув з тих підстав, що наведені у заяві обставини пропуску строку звернення до суду є неповажними, а інших підстав для поновлення строку звернення судом не встановлено.
Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.
Згідно ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду.
У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. Звернення до суду і судове провадження повинно здійснюватися у відповідності до вимог чинного законодавства, зокрема, процесуальних норм щодо порядку провадження в адміністративних справах.
Крім цього, законодавець встановлює певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав.
Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до статті 122 частин 1, 3 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Чинне законодавство встановленими строками обмежує звернення до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків має на меті досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює їх учасників добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їхнього завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Звернення до суду з пропуском цього строку за відсутності поважних причин позбавляє таку особу права захисту в судовому порядку.
У випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення та розгляду справи є лише наявність поважних причин та обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.
Відповідно до ч.6 ст.161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.
Згідно ч.1 ст.123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (ч.2 ст.123 КАС України).
Отже, суд зобов`язаний з`ясувати в кожному випадку чи адміністративний позов подано у строк, установлений законом, а якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.
Відповідно до ч. 5 ст. 122 КАС України, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності (частина 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII).
Отже, військова служба як державна служба особливого характеру є публічною службою, а для спорів щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби законодавець встановив місячний строк звернення до адміністративного суду.
Як слідує із змісту адміністративного позову у цій справі,  позивач звернувся в суд із цим адміністративним позовом 16.09.2023 року та оскаржує накази відповідачів від 14.07.2023 та 17.08.2023р.
У позовній заяві позивач вказує про те, що із вищезазначеним витягом із наказу його було ознайомлено 23.07.2023, тобто починаючи з 23.07.2023, розпочався перебіг строку на реалізацію позивачем свого права на звернення до суду з позовом.
Обґрунтовуючи подане клопотання, позивач зазначає, що, ознайомившись із наказом Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 14.07.2023 №1559, він 15.08.2023, користуючись правом, визначеним ст.110 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, направив рапорт з відповідними копіями до Офісу Президента, Офісу Головнокомандувача ЗСУ, Управління персоналу штабу, Уповноваженому з прав людини та т.в.о. командира В/ч НОМЕР_1 щодо неможливості виконати наказ за станом здоров`я. 
Проте, відповіді на поданий ним рапорт у строк, встановлений Законом України «Про звернення громадян», - не отримав.
На підтвердження зазначених обставин позивач надав суду копію листа Департаменту з питань звернень Офісу Президента України від 22.08.2023 №22/046432/1-17, згідно з яким звернення ОСОБА_1 від 15.08.2023 надіслано за належністю до Міністерства оборони України.
Крім цього, у апеляційній скарзі, позивач вказує на те, що  відповідно до ч. 2 ст. 113 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України,  подання скарги військовослужбовцями не звільняє їх від виконання своїх службових обов`язків і наказів командирів (начальників), що також унеможливило своєчасне подання до суду вказаного позову по причині службової необхідності передання посади та прийняття посади за новим місцем служби.
Апеляційний суд зауважує, що підстави пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання, заяви (скарги).
Отже, лише наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації права звернення із позовом у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск такого строку з поважних причин.
Поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
З наказу Головнокомандувача Збройних Сил України від 14.07.2023 №1559 вбачається, що позивач призначається на вищу посаду у порядку просування по службі з шпк «старший лейтенант» на шпк «капітан», тобто звільнення позивача не є дисциплінарним стягненням у розумінні статті 48 Дисциплінарного статуту
Апелянт зазначає, що строк на подання адміністративного позову при зверненні до окружного адміністративного суду потрібно відраховувати з врахуванням використання його права оскарження наказу згідно ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України, виконанням наказу командира військової частини НОМЕР_1 в» 17 08.2023 року № 81 (по стройовій частині), яким позивача призначено на посаду викладача та часу відведеного на розгляд його рапорту згідно Закону України «Про звернення громадян», проте  апеляційний суд вважає такі необґрунтованими, оскільки подання рапорта в порядку ст.110 Дисциплінарного статуту не є досудовим порядком врегулювання спору у розумінні ст. 17, ч. 4 ст.122 КАС України.
Відповідно  подання рапорта щодо неможливості виконання спірного наказу не є поважною причиною пропуску місячного строку звернення до суду з вимогою про скасування цього наказу.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що суд не встановив переконливих фактичних обставин, які б свідчили про дійсні істотні перешкоди чи труднощі для своєчасного звернення позивача до суду за захистом своїх прав, тому не визнає поважними вказані позивачем причини пропуску строку звернення до суду з даним позовом.
Згідно з ч. 2 ст. 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Відповідно до вимог п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.
Таким чином, оскільки наведені у заяві обставини пропуску строку звернення до суду визнані неповажними, а інших підстав для поновлення строку судом не встановлено, тому позовна заява підлягає поверненню позивачу.
Щодо покликань апелянта на те, що його звернення із рапортами на підставі статті 110 Дисциплінарного статуту ЗСУ визначені з причин стану його здоров`я згідно висновку ВЛК та консультативних заключень лікаря ортопеда-травматолога і лікаря-дерматолога від 14.08.2023 року, наявності непрацездатних батьків (пенсіонерів), які постійно потребують догляду, відсутністю фаху у викладацькій сфері, то апеляційний суд  висновує, що  такі не є обставинами, які свідчать про поважність причин пропуску строку звернення до суду,  а є доводами  позивача на підставі яких він оскаржує спірні накази та вважає їх протиправними. 
У даному випадку, в апеляційному порядку переглядається ухвала суду з процесуальних питань, зокрема повернення позовної заяви з підстав пропуску строку звернення до суду.
Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками судді суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Апеляційний суд також зауважує, що відповідно до ч. 8 ст. 169 КАС України, повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
При цьому, повернення позовної заяви та надання позивачу права в межах розумних строків та при дотриманні всіх інших вимог процесуального закону на повторне звернення до суду з такою позовною заявою, не є обмеженням доступу до суду, гарантованого пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та  зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування ухвали суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення, а ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2023 року про повернення позовної заяви у справі №460/21878/23 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	З. М. Матковська 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	С. М. Кузьмич