ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9671/23 Справа № 189/1610/22 	  	Головуючий у першій інстанції: Лукінова К. С. Суддя-доповідач: Красвітна  Т. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 грудня 2023 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого –                        Красвітної Т.П., 
суддів:                                Свистунової О.В., Єлізаренко І.А,
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпро цивільну справупо апеляційній скарзі представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2023 року у справі за позовом Дніпровського державного медичного університету до ОСОБА_1 про стягнення витрат на навчання,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2022 року Дніпровський державний медичний університет звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що на підставі рішення приймальної комісії наказом ректора державного закладу «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров`я України» № 610-ОС від 11 серпня 2013 року ОСОБА_1 був зарахований на перший курс Дніпропетровської державної медичної академії МОЗ України. 01 вересня 2013 року між позивачем та відповідачем було укладено угоду про підготовку фахівців з вищою освітою №109. Згідно з умовами укладеної угоди відповідач зобов`язався прибути після закінчення вищого закладу освіти на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років, а у разі відмови їхати за призначенням - відшкодувати відповідно до державного бюджету вартість навчання в установленому порядку. Зазначений правочин укладено зі згоди і за домовленістю з відповідачем та він відповідає вимогам Цивільного кодексу України щодо свободи договору. Згідно наказу позивача 507-ос від 19 червня 2019 року «Про завершення навчання» відповідачу присуджено освітньо-кваліфікаційний рівень за спеціальністю, видано документ про вищу освіту у зв`язку із завершенням навчання. Згідно наказу №797-ос від 30 серпня 2019 року відповідач був зарахований до очної частини інтернатури. Згідно наказу № 469-ос від 30 червня 2021 року «Про випуск лікарів-інтернів», відповідач був відрахований з очної інтернатури у зв`язку із закінченням навчання та присвоєнням звання лікаря-спеціаліста. Згідно заяви відповідача від 01.04.2019 року, ОСОБА_1 відмовився від сприяння працевлашування та просив видати довідку про державне замовлення. Відповідно до Протоколу засідання Комісії сприяння працевлаштуванню випускників І медичного факультету, які навчались за державним замовленням випуск 2019 року, ОСОБА_1 було надано можливість самостійного працевлаштування. Відповідно до листа Департаменту охорони здоров`я ДОВА від 30 червня 2022 року № 3521/0/29-22 відповідач був звільнений в зв`язку з прогулом без поважних причин 17.08.2021 року на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП, не відпрацювавши три роки за направленням. Відповідно до розрахунку грошових коштів, які підлягають поверненню за навчання за державним замовленням всього витрачено коштів з державного бюджету на навчання відповідача у розмірі 190772,06 грн. Отже, відповідачем не було дотримано умов угоди про підготовку фахівців з вищою освітою від в частині зобов`язання відпрацювати після закінчення ВНЗ три роки відповідно до направлення на роботу, тобто він порушив добровільно взяті на себе зобов`язання. Розмір витрат, які мають бути відшкодовані з відповідача у зв`язку із порушенням ним зобов`язання про відпрацювання за направленням, визначено на підставі фактичних затрат на навчання одного студента медичного факультету за державним замовленням випуску 2019 року у сумі 190772,06 грн. за період навчання у вищому навчальному закладі з вересня 2013 року по червень 2019 року та в інтернатурі. Тому, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь витрати на навчання у розмірі 190772,06 грн та витрати на судовий збір у розмірі 2861,59 грн.
Рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2023 року позов Дніпровського державного медичного університету до ОСОБА_1 про стягнення витрат на навчання - задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Дніпровського державного медичного університету витрати на навчання у розмірі 190772,08 грн. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Дніпровського державного медичного університету суму сплаченого судового збору у розмірі 2861,59 грн.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. 
Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги ціну позову в розмірі 33296,00 грн., розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи. 
Від  Дніпровського державного медичного університету надійшов відзив, в якому  він просить рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2023 року - залишити без змін; апеляційну скаргу відповідача - залишити без задоволення.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного. 
Встановлено судом, що згідно наказу ректора державного закладу «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров`я України» №610 ос від 11 серпня 2013 року, на підставі Правил прийому до Державного закладу “Дніпропетровська медична академія МОЗ України” у 2013 році та рішення приймальної комісії від 11.08.2013, протокол №18, ОСОБА_1 зараховано на перший курс Дніпропетровської державної медичної академії МОЗ України за державним замовленням (а.с. 9-11).
01 вересня 2013 року між Державним закладом “Дніпропетровська медична академія МОЗ України” та ОСОБА_1 було укладено угоду про підготовку фахівців з вищою освітою №109.
Згідно з умовами укладеної угоди відповідач, зокрема, зобов`язався прибути після закінчення вищого закладу освіти за місцем направлення і відпрацювати не менше трьох років, а у разі відмови їхати за призначенням - відшкодувати відповідно до державного бюджету вартість навчання в установленому порядку (а.с. 6).
Наказом Державного закладу “Дніпропетровська медична академія МОЗ України” №507 ос від 19 червня 2019 року «Про завершення навчання», відповідачу присуджено освітньо-кваліфікаційний рівень за спеціальністю, видано документ про вищу освіту у зв`язку із завершенням навчання та відраховано з числа студентів навчального закладу 19.06.2019 у зв`язку із завершенням навчання за освітньо-професійними програмами (а.с. 12).
Згідно наказу №797ос від 30 серпня 2019 року ОСОБА_1 був зарахований до очної частини інтернатури на кафедру внутрішньої медицини 1 (фах: внутрішні хвороби) (а.с. 15-18).
Наказом №469 ос від 30 червня 2021 року «Про випуск лікарів-інтернів», відповідач був відрахований з очної інтернатури у зв`язку із закінченням навчання та присвоєнням звання лікаря-спеціаліста (а.с. 19-21).
Відповідно до копії заяви від 01.04.2019 року, ОСОБА_1 відмовився від сприяння працевлаштування та просив видати довідку про державне замовлення (а.с. 22).
Згідно Протоколу засідання Комісії сприяння працевлаштуванню випускників І медичного факультету, які навчались за державним замовленням випуск 2019 року, ОСОБА_1 було надано можливість самостійного працевлаштування (а.с. 23-26).
Листом Департаменту охорони здоров`я ДОВА від 30 червня 2022 року №3521/0/29-22 повідомлено Дніпровський державний медичний університет, що ОСОБА_1 був звільнений в зв`язку з прогулом без поважних причин 17.08.2021 року на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП, не відпрацювавши три роки за направленням (а.с. 28)
Відповідно до розрахунків позивача, з державного бюджету на навчання відповідача як студента медичного факультету Державного закладу «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров`я України» Кампов В.В. (випуск 2019) за навчальні роки було витрачено 172573,74 грн. та витрачено кошти з державного бюджету на навчання в інтернатурі Дніпропетровського державного медичного університету за навчальні роки 2019-2020 року були витрачено 18198,32 грн., а всього - 190772,06 грн (а.с. 27).
Частиною першою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до частини першої стаття 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з пунктами 1, 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до частини другої статті 52 Закону України «Про освіту» від 23 травня 1991 року у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов`язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Обов`язок випускника відшкодувати до державного бюджету повну вартість навчання за умов, що були погоджені між сторонами, передбачено пунктом 2 Указу Президента України від 23 січня 1996 року №77/96 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів», пунктом 14 постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 року №992 «Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалася за державним замовленням» (чинна на час укладення угоди про підготовку фахівця з вищою освітою від 01 вересня 2013 року №109) та пунктом 21 Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України від 25 грудня 1997 року №367.
Відповідно до зазначених вище нормативних актів випускник повинен прибути до місця призначення у термін, визначений у направлені на роботу; незгода випускника з рішенням комісії з працевлаштування випускників не звільняє його від обов`язку прибути на роботу за призначенням; у разі, якщо його звільнено за власним бажанням протягом навчання в інтернатурі та трьох років після закінчення останньої, він зобов`язаний відшкодувати у встановленому порядку відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати.
У постанові від 26 січня 2021 року у справі № 607/3693/17 (провадження № 14-151цс20) Велика Палата Верховного Суду зазначила, якщо між сторонами укладеної угоди про підготовку фахівця з вищою освітою передбачений обов`язок цього фахівця після закінчення відповідного навчання відпрацювати три роки, наприклад, в закладі охорони здоров`я, куди цей фахівець (випускник) буде направлений за розподілом, а також його обов`язок компенсувати (відшкодувати) замовнику його навчання вартість витрат цього замовника на це навчання у разі неприбуття цього випускника за направленням або його відмови без поважних причин приступити до роботи за призначенням (наприклад, відпрацювати три роки в закладі охорони здоров`я, куди випускник направлений за розподілом), то зазначене зобов`язання з відшкодування витрат на навчання є цивільно-правовим договірним зобов`язанням.
Велика Палата Верховного Суду вважає розумним та справедливим відповідне договірне зобов`язання щодо відпрацювання фахівцем після закінчення відповідного навчання трьох років за направленням замовника такого навчання, який оплатив навчання фахівця.
На переконання Великої Палати Верховного Суду, покладення на фахівців, які отримали вищу освіту безкоштовно за державним замовленням, обов`язку щодо оплатного відпрацювання (на умовах не гірших, ніж ті, які надаються іншим працівниками державного сектора економіки) за направленням держави протягом визначеного періоду часу (трьох років) не суперечить самій суті конституційного права на безкоштовну вищу освіту і в сучасних умовах економічного розвитку країни відповідає інтересам суспільства, щодо отримання від держави якісних послуг у відповідних секторах (пункти 66-68 вказаної постанови).
Аналогічні висновки також містяться у постановах Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 23 січня 2018 року у справі №607/9099/15-ц (провадження №61-694св17), від 19 вересня 2018 року у справі №607/3690/17 (провадження №61-1116св17), від 31 жовтня 2018 року у справі №607/3681/17-ц (провадження №61-26840св18), від 15 травня 2019 року у справі №598/760/17 (провадження №61-14476св18), від 30 січня 2019 року у справі №607/3682/17 (провадження №61-32084св18), від 26 червня 2019 року у справі №607/7122/17-ц (провадження №61-27937св18).
Положення частини першої статті 58 Конституції України та частини другої статті 5 ЦК України щодо зворотної дії в часі закону, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи, в даному разі потрібно розуміти так, що особа звільняється від встановленої законом цивільної відповідальності, в тому разі коли така відповідальність закріплена лише скасованим законом, однак скасування закону, який передбачає цивільну відповідальність особи, за загальним правилом не звільняє її від цивільної відповідальності на користь контрагента, якщо така відповідальність закріплена і в чинному цивільно-правовому договорі, укладеному цією особою».  
Встановивши, що відповідач здобув вищу освіту за державний кошт, є випускником Дніпровської державної медичної академії 2019 року; 01 вересня 2013 року добровільно уклав угоду про підготовку фахівця з вищою освітою, навчаючись за кошти державного бюджету, погодився відшкодувати вартість навчання у разі відмови відпрацювати не менше трьох років; враховуючи, що на посаді лікаря терапевта приймального відділення у медичній установі Департаменту охорони здоров”я відповідач працював з 01.08.2021 року та був звільнений за прогул без поважних причин 17.08.2021 року за п. 4 ст. 40 КзпП України (стаж 17 днів); приймаючи до уваги, що відповідач не надав доказів подальшого працевлаштування за спеціальністю у відповідній медичній установі, - колегія дійшла висновку про доведеність факту невиконання відповідачем обов”язку відпрацювати не менше трьох років та наявність підстав для стягнення з відповідача на користь Дніпровського державного медичного університету витрати на навчання у розмірі 190772,08 грн.
Встановлено, що, відповідно до особистої заяви відповідача на а.с. 22, він відмовився від сприяння працевлаштуванню та висловив бажання отримати довідку про навчання за державним замовленням, у зв”язку з чим ОСОБА_1 було надано можливість самостійного працевлаштування (а.с. 23-26). Однак, колегія наголошує, що вказані обставини не спростовують правильність рішення місцевого суду про наявність підстав для стягнення з відповідача коштів за навчання та не свідчать про відсутність у відповідача обов”язку повернути вказані кошти позивачу. 
Визначений позивачем розмір витрат на навчання  підтверджується наданим розрахунком на а.с. 27, якій завірений належним чином. Доводи апелянта не свідчать про неправильність вказаного розміру витрат на навчання; власного контррозрахунку відповідачем не надано, клопотання про витребування відповідних доказів судом апеляційної інстанції — апелянтом не заявлено, що підтверджується матеріалами справи, змістом апеляційної скарги.  
Отже, доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та непогодження з висновками місцевого суду щодо їх оцінки, не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що зумовило ухвалення незаконного рішення.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. 
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Таким чином, колегія дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення місцевого суду – без змін. 
Керуючись ст.ст. 7, 367, 369, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2023 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.
Повний текст судового рішення складений 29 грудня 2023 року.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова