ПОСТАНОВА                                                            
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
07 лютого 2024 року
м. Київ
 
справа № 757/1758/23-ц
провадження № 61-16464св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є., 
суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Тітова М. Ю.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу представника  ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Київського апеляційного суду від 28 вересня 2023 року у складі колегії суддів: Голуб С. А., Писаної Т. О., Таргоній Д. О.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
 
У січні 2023 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») про відшкодування моральної шкоди.
 
Позов мотивований тим, що 27 квітня і 04 травня 2005 року він розмістив 
у відділені банку депозитні вклади на загальну суму 55 243,66 євро, які за його заявами від 03 серпня 2005 року не повернено та в подальшому стягнено судовими рішеннями у справі № 757/24677/18-ц. Грошові кошти за договорами банківського вкладу відповідач не повернув у зв`язку 
з протиправними діями його працівників під час оформлення депозитів. Унаслідок таких дій позивач роками був позбавлений можливості розпоряджатися своїми коштами.
 
Посилаючись на статті 23, 386, 611, 1167 ЦК України, ОСОБА_1 просив стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на свою користь моральну шкоду в розмірі 
17 000 000,00 грн, спричинену тривалим неповерненням депозитних коштів за договорами про депозитні вклади від 27 квітня 2005 року № On48631298 та від 04 травня 2005 року № On48631303.
 
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23 травня 2023 року 
у задоволенні позову відмовлено.
 
Не погоджуючись з рішенням Печерського районного суду м. Києва від 
23 травня 2023 року, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 оскаржив його 
в апеляційному порядку.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 31 серпня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 
23 травня 2023 року залишено без руху та встановлено строк для усунення її недоліків -десять днів з моменту отримання копії ухвали.
 
Ухвала мотивована тим, що за подання апеляційної скарги судовий збір не сплачено, а представник позивача зазначив, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» та пункту 2 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».
 
Проте апеляційний суд вказані доводи заявника щодо звільнення від сплати судового збору визнав необґрунтованими та зазначив, що з моменту набрання судовими рішеннями законної сили у справі № 757/24677/18-ц на правовідносини між сторонами не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», а тому підстав, на які представник позивача посилається щодо наявності пільг зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду, немає. Позовні вимоги у цій справі не ґрунтуються на положеннях Закону України «Про захист прав споживачів», 
а стосуються відшкодування моральної шкоди на загальних підставах (статті 23, 386, 611, 1167 ЦК України). Цей спір не стосується відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а тому пункт 2 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» на спірні правовідносини не поширюється.
 
У вересні 2023 року до Київського апеляційного суду надійшла заява представника позивача - адвоката Лупейка О. В. з приводу ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, в якій представник наполягає на звільненні ОСОБА_1 від сплати судового збору відповідно до частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» та пункту 2 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».
 
Зазначає, що незважаючи на те, що судовими рішеннями у справі 
№ 757/24677/18-ц було присуджено до повернення депозитні вклади та зафіксовано припинення юрисдикції Закону України «Про захист прав споживачів», самі вклади безпосередньо потрапляють під юрисдикцію цього закону, оскільки не є процентами та пенею, які неможливо стягнути після пред`явлення вимоги про повернення депозитів. У цьому випадку до стягнення вимагається моральна шкода, завдана внаслідок неповернення депозитних вкладів, захищених за легітимний період дією Закону України «Про захист прав споживачів», а отже, є підстави для звільнення від сплати судового збору.
 
Стверджував, що позивач також додатково звільнений від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір», оскільки його вимоги стосуються моральної шкоди, заподіяної іншим ушкодженням здоров`я, під яким розуміється ушкодження не тільки безпосередньо фізичного здоров`я, 
а й морального (психологічного, ментального) здоров`я. Саме по собі психологічне травмування є ушкодженням морального здоров`я 
в залежно від ушкодження фізичного здоров`я людини.
 
Короткий зміст оскаржуваного судового рішення апеляційного суду
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 28 вересня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 
23 травня 2023 року визнано неподаною та повернено заявнику.
 
Ухвала мотивована тим, що оскільки у визначені судом строки недоліків апеляційної скарги не усунено, відповідно до статей 185, 357 ЦПК України апеляційну скаргу слід вважати неподаною та повернути заявнику.
 
Даючи оцінку підставам для звільнення від сплати судового збору, зазначеним у заяві на усунення недоліків, апеляційний суд вказав, що Законом України «Про захист прав споживачів» врегульовані лише договірні відносини за участю споживача як спеціального суб`єкта.Договори про депозитні вклади від 27 квітня 2005 року та від 04 травня 2005 року 
є розірваними з 28 липня 2005 року та з 05 серпня 2005 року відповідно, 
а тому між сторонами припинилися договірні правовідносини з договору банківського вкладу і не існує споживчих правовідносин, в тому числі 
і в період, про який зазначає представник позивача. Аналіз позовної заяви дає підстави вважати, що позовні вимоги у цій справі не ґрунтуються на положеннях Закону України «Про захист прав споживачів», а стосуються відшкодування моральної шкоди на загальних підставах (статті 23, 386, 611, 1167 ЦК України). Таким чином, на правовідносини між сторонами не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», а тому 
 і підстав, на які представник позивача посилається, щодо наявності пільг зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги немає.
 
Доводи представника позивача про те, що ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору в силу інших вимог закону, а саме пункту 2 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», є необґрунтованими, оскільки цей спір не стосується відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
 
14 листопада 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Лупейко О. В. подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 28 вересня 2023 року та направити справу для продовження розгляду до Київського апеляційного суду.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що за заявленими вимогами у позивача залишились споживчі права за Законом України «Про захист прав споживачів». Зокрема у частині третій статті 22 цього Закону унормовано, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, які пов?язані з порушенням їх права. Вказує, що ОСОБА_1 є депозитним вкладником за договором від 27 квітня 2005 року № On48631298 та договором від 04 травня 2005 року № On48631303. Вказані вклади після закінчення строків дії депозитних договорів повернено не було. Порушене право ОСОБА_1 захистив у справі № 757/24677/18 з посиланням на Закон України «Про захист прав споживачів». У вказаній справі позивач судові збори не сплачував. За змістом позовних вимог у цій справі до стягнення вимагається моральна шкода у зв?язку з неповерненням депозитних вкладів, захищених за легітимний період дією Закону України «Про захист прав споживачів». Отже підстави для звільнення від сплати судового збору є, що узгоджується 
з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 
01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц. Заявник також вказує, що ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору за підставі пункту 2 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», оскільки ушкодження морального (психологічного) здоров?я є іншим ушкодженням, що зазначено 
у вказаній нормі.
 
Доводи інших учасників справи
 
11 січня 2024 року АТ КБ «ПриватБанк» подало до Верховного Суду відзив, 
у якому просить закрити касаційне провадження; касаційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Київського апеляційного суду від 28 вересня 
2023 року - без змін.
 
Відзив мотивований тим, що у цій справі на позивача не поширюється норма частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки позовні вимоги не стосуються стягнення коштів за депозитними договорами та захисту прав ОСОБА_1 як споживача послуг, а стосуються саме відшкодування моральної шкоди згідно із загальними положеннями цивільного законодавства. Між сторонами немає споживчих правовідносин. Доказів того, що позивачу завдано каліцтва чи іншого ушкодження здоров?я, він не надав. Апеляційний суд зробив правильний висновок про повернення апеляційної скарги.
 
Рух касаційної скарги та матеріалів справи
 
Ухвалою Верховного Суду від 14 грудня 2023 року представнику  ОСОБА_1 - ОСОБА_2 поновлено строк на касаційне оскарження ухвали Київського апеляційного суду від 28 вересня 2023 року. Відкрито касаційне провадження 
у справі та витребувано її матеріали з Печерського районного суду м. Києва.
 
17 січня 2024 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 23 січня 2024 року справу призначено до судового розгляду. 
 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ 
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, 
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи 
у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, урахувавши аргументи, наведені 
у відзиві на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд
 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Оскаржувана ухвала зазначеним вимогам закону не відповідає. 
 
Верховний Суд приймає аргументи касаційної скарги з таких підстав.
 
Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.
 
Згідно з пунктом 22 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
 
Згідно з пунктом 17 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.
 
Відповідно до частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав.
 
У статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору. Системний і комплексний аналіз зазначеного Закону 
і статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дає правові підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб 
у переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, встановленого статтею 5 Закону України «Про судовий збір», не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.
 
Отже, стаття 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить норми про те, що пільги надаються лише за пред`явлення позову. Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору за подання позову, визначив, що ця пільга надається з метою захисту споживачами їх порушених прав.
 
Порушені права можуть захищатись як у суді першої інстанції (при пред`явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу. Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завданням якого 
є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права.
 
Вказаний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 761/24881/16-ц (провадження 
№ 14-57цс18).
 
Звертаючись до суду із цим позовом, позивач посилався на те, що підставою позову є несвоєчасне тривале невиконання відповідачем договорів банківських вкладів, унаслідок чого позивачу завдано моральної шкоди.
 
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням 
є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, 
а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
 
Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають 
з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
 
Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її права, має право на їх відшкодування (стаття 10 Закону України «Про захист прав споживачів»).
 
Вкладник за договором банківського вкладу є споживачем фінансових послуг, а банк -їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг.
 
Спір у цій справі безпосередньо пов`язаний з порушенням прав споживача, 
і позивач заявив вимоги про відшкодування моральної шкоди у зв`язку 
з несвоєчасним виконанням банком умов договорів банківських вкладів. 
 
У спорах про захист прав споживачів відшкодування моральної шкоди прямо установлено спеціальним законом, який регулює відносини у сфері захисту прав споживачів.
 
Велика Палата Верховного Суду у пункті 38 постанови від 01 вересня 
2020 року у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) дійшла висновку про те, що порушення банком зобов`язання з повернення вкладу, незважаючи на умови укладеного договору, є недоліком продукції (неналежним наданням фінансової послуги) у розумінні законодавства про захист прав споживачів і відповідно до статей 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» має наслідком відшкодування моральної шкоди, завданої вкладникові таким неналежним наданням фінансової послуги.
 
Колегія суддів вважає, що у цій справі правовідносини сторін, крім 
норм ЦК України, урегульовані нормами законодавства про захист прав споживачів, оскільки вимоги ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про відшкодування моральної шкоди заявлені у зв`язку з порушенням банком строків виконання зобов`язань з повернення вкладів за договорами банківських вкладів.
 
За таких обставин висновок суду апеляційної інстанції про відсутність 
у позивача передбаченої частиною третьою статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» пільги зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в цій справі є помилковим. 
 
Схожі за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду 
від 29 липня 2020 року у справі № 761/736/20 (провадження № 61-8647св20), від 16 вересня 2020 року у справі № 761/877/20 (провадження 
№ 61-10585св20).
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі (частина шоста статті 411 ЦПК України).
 
Відповідно до частин третьої - четвертої статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються 
у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції. У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.
 
У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити, оскаржену ухвалу суду апеляційної інстанції скасувати 
і передати справу для розгляду до суду апеляційної інстанції.
 
Керуючись статтями 400, 406, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд 
у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу представника  ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити.
 
Ухвалу Київського апеляційного суду від 28 вересня 2023 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий | М. Є. Червинська
Судді: | А. Ю. Зайцев
| Є. В. Коротенко
| В. М. Коротун
| М. Ю. Тітов