ПОСТАНОВА                                                   
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 лютого 2023 року 
м. Київ
 
справа № 2-о-45/10
провадження № 61-3386св23 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючої - Фаловської І. М.
суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Сердюка В. В.
 
учасники справи:
заявник - прокурор Хорольського району Полтавської області,
заінтересована особа, - Хорольська міська рада Полтавської області,
особа, яка подала апеляційну скаргу, - ОСОБА_1 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 13 лютого 2023 року у складі колегії суддів: Хіль Л. М., Гальонкіна С. А., Кузнєцової О. Ю.,
 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст вимог заяви
У 2010 році прокурор Хорольського району Полтавської областізвернувся до суду, заінтересована особа, - Хорольська міська рада Полтавської області, із заявою про визнання спадщини відумерлою після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .
Заява обґрунтована тим, що місцем відкриття спадщини є територія Трубайцівської сільської ради Хорольського району Полтавської області, де проживала   ОСОБА_2 .
Відповідно до сертифіката на земельну частку (пай), серія ПЛ № 0084305, ОСОБА_2 належала земельна ділянка сільськогосподарського призначення площею 3,20 умовних кадастрових гектарів на території Трубайцівської сільської ради. Після проведення перепаювання уточнений розмір земельної частки (паю) становить 2,19 га.
Однією з підстав припинення права власності на земельну ділянку є смерть власника та відсутність у нього спадкоємця.
Тривалий час органи місцевого самоврядування не мають права розпоряджатися земельною ділянкою, що належала ОСОБА_2 , внаслідок цього до місцевого бюджету не надходять кошти на розвиток регіону.
Просив суд визнати спадщину, що відкрилась після померлої     ОСОБА_2 , відумерлою.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 30 березня 2010 року заяву прокурора про визнання спадщини після смерті  ОСОБА_2  відумерлою задоволено.
Визнано спадщину, що залишилась після померлої ОСОБА_2 , яка проживала за адресою с. Трубайці Хорольського району Полтавської області, відумерлою.
Передано у власність територіальної громади (комунальну власність) Трубайцівської сільської ради Хорольського району Полтавської області земельну ділянку площею 2,19 га, яка знаходяться на території Трубайцівської сільської ради Хорольського району та належала померлій ОСОБА_2 на підставі сертифіката на земельну частку (пай), серія ПЛ № 0084305.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та судових рішень суду апеляційної інстанції
У квітня 2021 року ОСОБА_1 , як особа, яка не брала участі у справі, через адвоката Бибика Володимира Анатолійовича, звернулася до суду з апеляційною скаргою на рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 30 березня 2010 року.
Скарга обґрунтована тим, що спадщина після смерті її матері  ОСОБА_2 відкрилась до набрання чинності ЦК України від 16 січня 2003 року № 435-IV, тому суд першої інстанції неправильно застосував норми Кодексу до спірних правовідносин.
06 квітня 2018 року вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після померлої ОСОБА_2 . 
Участі у розгляді справи вона не брала, до квітня 2021 року про ухвалене судове рішення їй не було відомо.
На запит про витребування справи Хорольський районний суд Полтавської області 29 липня 2021 року надіслав відповідь, згідно з якою суд не може направити вищевказану справу у зв`язку з тим, що матеріали цивільної справи в окремому провадженні знищені за закінченням терміну зберігання. В архіві суду є лише оригінал судового рішення.
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 03 серпня 2021 року матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 , поданої адвокатом Бибиком В. А., на рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 30 березня 2010 року повернено до Хорольського районного суду Полтавської області для вирішення питання про відновлення втраченого судового провадження.
Ухвалою Хорольського районного суду Полтавської області від 16 вересня 2021 року у відновленні втраченого провадження у справі № 2-о-45/10 відмовлено. Роз`яснено учасникам справи право повторного звернення зі заявою про відновлення втраченого провадження за наявності необхідних документів.
19 жовтня 2021 року на запит Полтавського апеляційного суду від 19 жовтня 2021 року Хорольський районний суд Полтавської області повідомив, що ухвала Хорольського районного суду Полтавської області від 16 вересня 2021 року набрала законної сили 02 жовтня 2021 року.
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 29 жовтня 2021 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою адвокатом Бибиком В. А., на рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 30 березня 2010 року відмовлено.
Вказана ухвала мотивована тим, що відповідно до частин першої, третьої, четвертої статті 494 ЦПК України на підставі зібраних і перевірених матеріалів суд постановляє ухвалу про відновлення втраченого судового провадження повністю або в частині, яку, на його думку, необхідно відновити.
У разі недостатності зібраних матеріалів для точного відновлення втраченого судового провадження суд відмовляє у відновленні втраченого судового провадження і роз`яснює учасникам справи право на повторне звернення з такою самою заявою за наявності необхідних документів.
Суд апеляційної інстанції з огляду на набрання законної сили ухвали суду першої інстанції про відмову у відновленні втраченого судового провадження, діючи як суд касаційної інстанції, на підставі статті 358 ЦПК України відмовив у відкритті апеляційного провадження, у зв`язку із втратою судового провадження.
Короткий зміст оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції
У січня 2023 року року ОСОБА_1 , як особа, яка не брала участі у справі, звернулася до суду з апеляційною скаргою на рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 30 березня 2010 року.
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 13 лютого 2023 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 30 березня 2010 року відмовлено, у зв`язку із втратою матеріалів судового провадження.
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що у матеріалах справи немає відомостей про те, що ОСОБА_1 повторно зверталася до суду із заявою про відновлення втраченого судового провадження.
Суд апеляційної інстанції зазначив, що ухвалою Полтавського апеляційного суду від 29 жовтня 2021 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою адвокатом Бибиком В. А., на рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 30 березня 2010 року відмовлено.
Тому суд апеляційної інстанції як суд касаційної інстанції на підставі статті 358 ЦПК України дійшов висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження, у зв`язку із втратою судового провадження.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 13 лютого 2023 року про відмову у відкритті апеляційного провадження, просила її скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що заявниця не зверталась до суду із заявою про відновлення втраченого провадження Водночас суд може сам ініціювати питання про відновлення втраченого провадження з метою захисту прав та інтересів осіб, які брали участь у справі або чиїх прав і обов`язків стосується рішення у справі.
ЦПК України не передбачає підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження у зв`язку із втратою судового провадження.
Аргументи інших учасників справи
Відзив на касаційну скаргу не надійшов.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 08 травня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи. 
У травні 2023 року матеріали апеляційної скарги надійшли до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 12 лютого 2024 року справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п`яти суддів.
Позиція Верховного Суду
Підстави відкриття касаційного провадження та межі розгляду справи
Згідно з частиною другою статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Касаційне провадження відкрито з підстави, передбаченої абзацом другим частини другої статті 389 ЦПК України.
Як на підставу касаційного оскарження заявниця посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права: суд апеляційної інстанції неправильно застосував положення статті 358 та частини третьої статті 494 ЦПК України.
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, відзиву на неї, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги з таких підстав. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. Україна, як учасниця зазначеної Конвенції, повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.
Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначає, що право на суд включає в себе не тільки право ініціювати провадження, а й право розраховувати на розгляд спору судом (рішення ЄСПЛ від 01 березня 2002 року у справі «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, пункт 25; від 8 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України», заява № 377/02, пункт 52).
ЄСПЛ зазначав, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі «Белле проти Франції» від 04 грудня 1995 року). Для того щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права» (рішення у справах «Белле проти Франції» від 04 грудня 1995 року та «Нун`єш Діаш проти Португалії» від 10 квітня 2003 року).
ЄСПЛ у рішенні від 06 грудня 2007 року у справі «Воловік проти України», заява № 15123/03, зазначив, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братися до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду.
Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Питання відмови у відкритті апеляційного провадження врегульоване статтею 358 ЦПК України.
Згідно з частинами першою, другою статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо: 1) апеляційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає апеляційному оскарженню; 2) є ухвала про закриття провадження у зв`язку з відмовою від раніше поданої апеляційної скарги цієї самої особи на це саме судове рішення; 3) є постанова про залишення апеляційної скарги цієї самої особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення; 4) скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.
Незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у  разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.
Інших підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження процесуальний закон не передбачає. Цей перелік підстав не може бути розтлумачений розширено і так, щоб формулювати нові, не передбачені процесуальним законом підстави.
У справі, що переглядається, суд апеляційної інстанції у оскаржуваній ухвалі, відмовивши у відкритті апеляційного провадження за  апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , виходив з  можливості застосування до спірних правовідносин за аналогією закону частини четвертої статті 494 ЦПК України, з огляду на те, що судове провадження в цій справі втрачено, суд першої інстанції відмовив у його відновленні, а заявниця з повторною заявою про відновлення втраченого провадження не зверталась.
Верховний Суд не погоджується зі вказаними висновками, з огляду на таке.
Повноваження суду апеляційної інстанції визначені та врегульовані ЦПК України. Надання повноважень суду апеляційної інстанції на ухвалення певних процесуальних рішень з підстав, не передбачених процесуальним законом, є порушенням принципу законності, який полягає в обов`язку суду неухильно дотримуватися у своїй діяльності приписів Конституції та законів України.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції є судом встановлення, дослідження та з`ясування питань про факти, тому може встановлювати обставини справи, приймати, досліджувати та надавати оцінку доказам.
Відповідно до частини першої статті 494 ЦПК України на підставі зібраних і перевірених матеріалів суд постановляє ухвалу про відновлення втраченого судового провадження повністю або в частині, яку, на його думку, необхідно відновити.
Згідно з частиною другою статті 494 ЦПК України в ухвалі суду про відновлення втраченого судового провадження зазначається, на підставі яких конкретно даних, поданих до суду і досліджених у судовому засіданні, суд вважає установленим зміст відновленого судового рішення, наводяться висновки суду про доведеність того, які докази досліджувалися судом і які процесуальні дії вчинялися з втраченого провадження.
У разі недостатності зібраних матеріалів для точного відновлення втраченого судового провадження суд відмовляє у відновленні втраченого судового провадження і роз`яснює учасникам справи право на повторне звернення з такою самою заявою за наявності необхідних документів (частина третя статті 494 ЦПК України).
Відповідно до частини четвертої статті 494 ЦПК України після набрання законної сили ухвалою суду, визначеною частиною третьою цієї статті, суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження за касаційною скаргою у справі, провадження у якій втрачено.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі       № 2-591/11, провадження № 14-31цс21, вказано, що суд застосовує аналогію закону й аналогію права тоді, коли, на переконання суду, певні відносини мають бути врегульовані, але законодавство такого регулювання не містить, внаслідок чого є прогалина в законодавчому регулюванні. Зазначені висновки стосуються як матеріального, так і процесуального права. Відсутність у процесуальних кодексах положень про аналогію не є перешкодою для застосування такої аналогії.
Той факт, що у ЦПК України не визначено повноважень для суду апеляційної інстанції щодо відмови у відкритті апеляційного провадження у разі втрати судового провадження та неможливості його відновити повністю або в необхідній частині, не є прогалиною у законодавстві, яка підлягає довільному усуненню.
Отже, застосування судом апеляційної інстанції аналогії права і відмова у відкритті апеляційного провадження на підставі статті 358 ЦПК Україниу справі, що переглядається, є недопустимим, оскільки процесуальний закон не визначає такої підстави і це не є прогалиною у законодавчому регулюванні.
Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 12 червня 2023 року у справі                                 № 2-7985/2003, провадження № 61-9312сво22.
Вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції на наведене уваги не звернув, не врахував, що ЦПК України не  передбачає такої підстави для відмови у відкритті апеляційного провадження як втрата матеріалів судового провадження й зазначене не є прогалиною у  законодавчому регулюванні, з огляду на відмінність у призначенні та  повноваженнях суду апеляційної інстанції та суду касаційної інстанції, внаслідок чого дійшов необґрунтованого висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 саме з цих мотивів.
Водночас Верховний Суд зазначає, що суду апеляційної інстанції необхідно звернути увагу, що ухвалою Полтавського апеляційного суду від 29 жовтня 2021 року вже вирішувалось питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 30 березня 2010 року, та їй було відмовлено, і цю ухвалу заявниця в касаційному порядку не оскаржила.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини шостої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.
Перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги, скасування оскаржуваного судового рішення з направленням справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції. 
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи, що справа направляється до суду апеляційної інстанції, суд касаційної інстанції розподілу судових витрат не здійснює.
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргуОСОБА_1 задовольнити. 
Ухвалу Полтавського апеляційного суду від 13 лютого 2023 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 
 
Головуюча                                                                                                             І. М. Фаловська
Судді:                                                                                                                                  В. М. Ігнатенко
                                                                                                                                  С. О. Карпенко
                                                                                                                                  А. С. Олійник
В. В. Сердюк