Постанова 
Іменем України
 
09 січня 2024 року      
 
м. Київ 
 
провадження № 22-ц/824/4213/2024
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді: Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач), 
суддів: Желепи О. В., Стрижеуса А. М., 
 
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 
 
на додаткове рішення Святошинського районного суду м. Києва 
 
від 28 вересня 2023 року
 
в складі судді Шум Л. М.
 
у цивільній справі №759/11958/23 Святошинського районного суду м. Києва
 
за позовом ОСОБА_2 
 
до ОСОБА_1 
 
про стягнення аліментів
 
                                         У С Т А Н О В И В:
 
Додатковим рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 28 вересня 2023 року частково задоволено заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн та 2 000 грн витрат, пов'язаних з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Не погоджуючись з вказаним додатковим рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що додаткове рішення суду є необґрунтованим та безпідставним, ухвалено з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.
 
Як на підставу скасування додаткового рішення посилався на те, що суд першої інстанції жодним чином не обґрунтував підстави для стягнення та розміру витрат на правничу допомогу в сумі 5 000 грн, як і розміру витрат, пов'язаних з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи, в сумі                2 000 грн.
 
Вважав, що визначений судом розмір витрат на правничу допомогу в сумі та витрат, пов'язаних з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки її до розгляду, є неспівмірним, значно завищеним та непропорційним до предмета позову, оскільки дана справа про стягнення аліментів є нескладною, розгляд справи відбувався в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
 
Відповідач, належним чином повідомлений про розгляд його апеляційної скарги на додаткове рішення суду від 28.09.2023 в порядку письмового провадження без повідомлення сторін, що підтверджується зворотним поштовим повідомленням (а. с. 170).
 
Позивачка, належним чином повідомлена про розгляд апеляційної скарги відповідача на додаткове рішення суду від 28.09.2023 в порядку письмового провадження без повідомлення сторін, що підтверджується звітом про доставку копії ухвали про відкриття апеляційного провадження разом з копією апеляційної скарги на електронну адресу представника позивача (а. с. 152-153).
 
Від позивачки не надходило відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення суду.
 
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
 
Оскільки ціна позову у даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не відноситься до тих справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів розглядає справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
 
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість додаткового рішення суду, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
 
Щодо витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.
 
Частиною 3 статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу ОСОБА_2 надано наступні документи: Ордер на надання правничої (правової) допомоги Серія ВВ №1032972 від 01.08.2023, згідно якого адвокат Гаращук С. В. здійснює представництво інтересів ОСОБА_2 в суді; Договір №01/08/23 про надання правової допомоги 01.08.2023; Акт прийому-здачі наданих послуг від 01.08.2023 по Договору 01/08/23 про надання правової допомоги 01.08.2023 (а. с. 81-83). 
З наданих ОСОБА_2 доказів на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу вбачається наступне.
01 серпня 2023 року між ОСОБА_2 (клієнт) та адвокатом               Гаращуком С. В. укладено Договір про надання правової допомоги №01/08/23, за умовами якого адвокат зобов'язується надати клієнту юридичну допомогу.
Пунктом 4.2. Договору від 01.08.2023 визначено, що за результатами надання юридичної допомоги складається акт, що підписується представником кожної із сторін. В акті вказується обсяг наданої адвокату юридичної допомоги і її вартість. 
В Акті прийому-здачі наданих послуг від 01.08.2023 зазначено, що адвокатом надано послуги на загальну суму 25 000 грн, з яких: 1) надання позивачу консультації з правових питань щодо розгляду справи в суді, вироблення правової позиції - 5 000 грн; 2) опрацювання відзиву та матеріалів справи з метою вироблення можливих правових позицій для підготовки відповіді по відзиву, написання відповіді на відзив - 15 000 грн; підготовка копій відповіді по відзиву та їх направлення сторонам та в суд (разом з поштовими витратами) - 5 000 грн.
З матеріалів справи також вбачається, що адвокат Гаращук С. В. в інтересах ОСОБА_2 підписав та 03.08.2023 подав відповідь на відзив, до якого долучив ордер на надання правничої допомоги, копію Договору про надання правової допомоги від 01.08.2023, копію Акту прийому-здачі наданих послуг від 01.08.2023, докази надсилання відповіді на відзив відповідачу та роздруківку із сайту судової влади.
Беручи до уваги викладене, а також враховуючи, що суд першої інстанції ухвалив рішення про часткове задоволення позову, колегія суддів вважає, що керуючись положення п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд обґрунтовано виходив з того, що наявні правові підстави для часткового задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення та розподілу витрат на правничу допомогу.
Апеляційна скарга не містить доводів незгоди з висновками, викладеними в рішенні суду саме щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки понесених останньою витрат на правничу допомогу. В апеляційній скарзі наведено доводи незгоди з додатковим рішенням суду лише щодо неспівмірності розміру витрат на правничу допомогу, який стягнуто судом.
Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, відповідач посилався на те, що рішення суду необґрунтоване в частині визначеного розміру витрат на правничу допомогу, не містить мотивів щодо реальності понесених позивачкою витрат на правничу допомогу та їх співмірності з урахуванням предмету та обставин справи.
Колегія суддів не погоджується з такими доводами апеляційної скарги, з наступних підстав.
Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).
 
Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом в постанові від 15.09.2021 у справі №924/675/20, у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менше, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 126 ГПК України (ч. 4 ст. 137 ЦПК України). Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.
 
Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 зазначено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і в пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18.
 
Проаналізувавши надані позивачем докази на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу, в яких зазначено виконані адвокатом роботи (послуги), а також врахувавши вищенаведені правові висновки Верховного Суду та застосувавши положення ЦПК України, якими врегульовано питання розподілу витрат на правничу допомогу, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, здійснивши оцінку критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, співрозмірність витрат з виконаною адвокатом роботою, дійшов обґрунтованого висновку про визначення розміру витрат на правничу допомогу в сумі 5 000 грн.
 
Визначаючи такий розмір витрат на правничу допомогу суд першої інстанції також врахував, що справа розглянута в порядку спрощеного позовного провадження.
 
Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що визначений судом розмір витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн є співмірним з позовними вимогами, які задоволені частково, зважаючи при цьому на характер правовідносин і витрачений адвокатом час на надання відповідних послуг, а саме написання та подання відповіді на відзив.
 
З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду про наявність правових підстав для визначення розміру витрат на правничу допомогу в сумі 5 000 грн, а відтак не можуть бути підставою для скасування додаткового рішення суду в цій частині.
 
Разом з тим, колегія суддів частково погоджується з доводами апеляційної скарги, що суд першої інстанції належним чином не обґрунтував необхідність стягнення витрат, пов'язаних з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки її до розгляду, з огляду на наступне.
 
Відповідно до ч. 2 ст. 140 ЦПК України, розмір витрат, пов'язаних з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження, забезпечення доказів та вчиненням інших дій, пов'язаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.
 
Як вже вказувалося вище, в Акті прийому-здачі наданих послуг від 01.08.2023 зазначено, що адвокатом, окрім іншого, виконану таку роботу - підготовка копій відповіді по відзиву та їх направлення сторонам та в суд (разом з поштовими витратами).
В матеріалах справи наявний службовий чек від 03.08.2023, з якого вбачається, що Гаращуком С. В. надіслано ОСОБА_1 відповідь на відзив. Вартість пересилання 36 грн 00 коп. (а. с. 75-76).
 
Інші докази, які свідчать про понесення ОСОБА_2 витрат, пов'язаних з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки її до розгляду, матеріали справи не містять.
 
Таким чином, знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги про необґрунтованість висновку суду про визначення витрат, пов'язаних з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки її до розгляду у розмірі 2 000 грн. 
 
На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про зменшення розміру понесених ОСОБА_2 витрат, пов'язаних з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки її до розгляду, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 .
 
Відповідно до ч. 4 с. 376 ЦПК України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної (та (або) резолютивної частини.
 
За наведених обставин, колегія суддів вважає, що додаткове рішення суду в частині стягнення витрат, пов'язаних з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки її до розгляду, відповідно до           ст. 376 ЦПК України підлягає зміні в частині визначеного розміру таких витрат шляхом зменшення їх розміру з 2 000 грн до 36 грн.
 
Оскільки відповідач в апеляційній скарзі просив скасувати додаткове рішення суду повністю та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви позивачки про ухвалення додаткового рішення, а колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для зменшення розміру витрат, пов'язаних з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки її до розгляду, то апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
 
На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України
 
                                                       П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
 
Додаткове рішення Святошинського районного суду м. Києва від 28 вересня 2023 року в частині стягнення витрат, пов'язаних з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки її до розгляду - змінити та зменшити розмір таких витрат, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , з 2 000 грн до 36 грн.
 
Додаткове рішення Святошинського районного суду м. Києва від 28 вересня 2023 року в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу - залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
Головуючий                                                                             О. Ф. Мазурик

Судді                                                                                          О. В. Желепа

                                                                                            А. М. Стрижеус