ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 березня 2024 року                                 
м. Харків
справа № 642/6566/23
провадження № 22-ц/818/762/24 
Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді – Тичкової О.Ю.,
суддів – Пилипчук Н.П., Яцини В.Б.
сторони справи:
позивач - ОСОБА_1 
відповідач - ОСОБА_2 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2023 року ухвалене у складі судді Грінчук О.П. в частині оскарження правової допомоги,-
ВСТАНОВИВ:
В листопаді 2023 року ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з позов про розірвання шлюбу, в якому просив розірвати укладений з відповідачем шлюб та стягнути з відповідача судові витрати – 1073.60 грн судового збору та 15 000 грн витрат на правову допомогу.
В обґрунтування позову зазначав, що 03.10.2009 позивач з відповідачем зареєстрували шлюб, від шлюбу мають неповнолітню дитину, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Подружнє життя з відповідачем не склалось через відмінність характерів, відсутність порозуміння, різні точки зору на життя та шлюб. З 06.03.2022 позивач з дитиною виїхали за кордон, де проживають досі. Відповідач з позивачем та дитиною не спілкується. Шлюбні стосунки між сторонами припинені, шлюб має формальний характер. Сторони проживають окремо та спільне господарство не ведуть. Збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, тому вона наполягає на розірванні шлюбу. Заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу визначений сторонами в договорі та не залежить від обсягу послуг та часу, витраченого адвокатом.
Рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 22.12.2023 позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрований 03.10.2009 Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис №405. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 536 грн. 80 коп. Зобов`язано Головне управління Державної казначейської служби України у Харківській області повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову відповідно до платіжної інструкції №0.0.3289935102.1 від 07.11.2023, а саме у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп. В задоволенні вимоги про стягнення витрат на правову допомогу – відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними. Враховуючи, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то, на підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК, позивачу підлягає поверненню з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 536.80 грн. Тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача понесені нею витрати на сплату судового збору у розмірі 50 відсотків судового збору, тобто 536.80 грн. Щодо витрат на правничу допомогу суд зазначив, що розмір витрат на правову допомогу в сумі 15 000 грн не відповідає складності справи, не обґрунтований детальним описом наданих послуг та включає послуги, які фактично не були надані адвокатом, тому у їх стягненні належить відмовити. 
Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просив рішення в частині відмови ОСОБА_1 у задоволенні вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 15000 грн.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що саме в акті 1 приймання - передачі правничої допомоги від 07.11.2023 було наведено перелік виконаних та тих, що будуть виконані в майбутньому робіт. Судом першої інстанції не враховано те, що сторони договору про надання правничої допомоги №02-11/23/Ш складаючи додаткову угоду N? 1 до Договору №02-11/23/Ш визначили вартість правничої допомоги в фіксованому розмірі без урахування кількості складених адвокатським бюро документів та витраченим часом.
Вимоги закону встановлюють, що  якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат.У випадку встановлення договором фіксованого розміру гонорару, не обов`язково зазначати витрачений адвокатом час в детальному описі робіт чи в акті.
Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.
Оскільки рішення суду оскаржується лише в частині відмови в стягненні витрат на правничу допомогу то в іншій частині рішення судом апеляційної інстанції не переглядалось.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 4 ч.1, частин 2, 4 ст. 376 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Частина перша статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої цієї статті).
Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. 
Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).
Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю  або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги – це домовленість,  за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку,  що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).
Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства  є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат  на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу,  що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України);
3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).
Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:  1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;  3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів  за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки  до її розгляду.
Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат,  які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може,  за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).
Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 (провадження № 61-22131св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18), від 15 червня 2021 року у справі № 159/5837/19 (провадження № 61-10459св20), від 01 вересня2021 року у справі № 178/1522/18 (провадження № 61-3157св21). Указана судова практика є незмінною.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги/додатковій угоді до договору. 
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих  по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.
Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання  (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня  2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).
Таким чином, заявником надано докази на підтвердження обсягу наданих правничих послуг, виконаних робіт та їх вартість.
При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим.
Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Подібні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних із оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), а також у постанові від 16 листопада 
2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22).
До заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу позивачем було додано копію договору про надання правової допомоги №02-11/23ІІІ від 02.11.2023, додаткову угоду №1 від 02.11.2023 до Договору №02-11/23ІІІ від 02.11.2023, згідно якої клієнтом та адвокатом узгоджено вартість правової допомоги 15 000 грн., акт №1 приймання-передачі наданої правової допомоги від 07.11.2023 за Договором №02-11/23ІІІ від 02.11.2023, в якому вказано, що адвокатом надано клієнту ОСОБА_1 наступну правову допомогу – збір документів та доказів, аналіз документів, узгодження правової позиції, підготовка та подання позову до суду, підготовка та подання відповіді на відзив, отримання процесуальних документів, подання до суду документів відповідно до ЦПК України, участь в судових засіданнях, за необхідності, вартість наданих послуг складає 15 000 грн., квитанцію про сплату клієнтом адвокату 15 000 грн. за правову допомогу згідно Договору №02-11/23ІІІ від 02.11.2023.
Отже суд першої інстанції помилково зазначив, що відсутні підстави для стягнення витрат на правничу допомогу проте, апеляційний суд зазначає, що  на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12 травня 2020року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).
Апеляційним судом також ураховано, що матеріали справи містять заперечення відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу. 
Вирішуючи питання про обґрунтованість та співмірність понесених позивачем витрат на правничу допомогу, суд виходить з того, що дійсна справа за характером спору не є складною, перебувала в провадженні суду не тривалий час, не потребувала від позивача додаткового збору доказів, у справі не проведено судових засідань за участю адвоката, тому суд вважає що заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу в розмірі 15000 грн є значно завищеним. Співмірним та розумним розміром понесених позивачко витрат на професійну правничу допомогу є 3000 грн.
Відповідно до п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст. ст.367,368,369,376,381- 384 ЦПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 на – задовольнити частково.
Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2023 року в частині стягнення витрат на правничу допомогу – скасувати.
Ухвалити в оскаржуваній частині нову постанову. 
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 3000 (три тисячі) грн витрат на правничу допомогу.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 21 березня 2024 року.
Головуючий                                                         О.Ю.Тичкова

Судді                                                                        Н.П.Пилипчук

                                                                       В.Б.Яцина