ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/153/24 Справа № 205/3188/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Басова Н. В. Доповідач - Макаров М. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2024 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого – судді Макарова М.О.         
суддів – Демченко Е.Л., Барильської А.П.
при секретарі – Керімовій-Бандюковій Л.К. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 — ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 — ОСОБА_4 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2021 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, у якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 346 499,23 грн. матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 50 000,00 грн. моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу.
Позов мотивований тим, що 02 вересня 2014 року близько 19 години 30 хвилин ОСОБА_1 , керуючи технічно справним автомобілем Toyota Prado, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Набережній Заводській, з боку Річпорту в напрямку ж\м Червоний Камінь, позаду автомобіля Audi А4, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , перетнув роздільну подвійну смугу, виїхав на полосу зустрічного руху та невірно оцінивши дорожню обстановку і не прийнявши заходів до уникнення дорожньо-транспортної пригоди, допустив зіткнення правою передньою частиною свого автомобіля з лівою стороною автомобіля Audi А4, під керуванням позивача. В результаті ДТП позивач отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, а належний позивачу автомобіль Audi А4, р/н НОМЕР_2 , зазнав механічних пошкоджень. 23 березня 2021 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №12014040030000596 від 06 вересня 2014 року за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України закрито на підставі ст. 284 ч. 2 п. 1 КПК України. Зазначеною ухвалою підтверджується винуватість ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, внаслідок якого позивачу була спричинена матеріальна та моральна шкода. 
Відповідно до висновку судового експерта автотоварознавця № 7394 від 30 березня 2020 року вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля Audi А4, р/н НОМЕР_2 , внаслідок ДТП, яка відбулась 02 вересня 2014 року, станом цін на 17 березня 2020 року, становить 597 502,55 грн.; ринкова вартість автомобіля в пошкодженому стані, станом цін на 17 березня 2020 року, становить 251 003,32 грн. Станом на момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача як власника Toyota Prado, р/н НОМЕР_1 , не була застрахована. 
Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП застрахована не була, вартість матеріального збитку, завданого внаслідок ДТП, що відбулась 02 вересня 2014 року, обчислюється за правилами відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, а саме: 597 502,55 грн. (ринкова вартість автомобіля Audi А4, р/н НОМЕР_2 , до ДТП) – 251 003,32 грн. (ринкова вартість автомобіля Audi А4, р/н НОМЕР_2 , в пошкодженому стані) складає 346 499,23 грн. та має бути стягнута з відповідача на користь позивача. Окрім того, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу було завдано моральної шкоди, розмір якої позивач оцінює в 50 000,00 грн. Внаслідок ДТП позивачу були спричинені тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я строком понад 3 тижні. Спричинені тілесні ушкодження зруйнували звичний розпорядок життя позивача, через що він перебував у депресії, мав погіршення сну. Також внаслідок ДТП було пошкоджено автомобіль позивача, що позбавило позивача можливості використовувати його за призначенням.
Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_3 – задоволено частково та ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн.; в задоволенні позову в іншій частині – відмовлено; вирішено питання стосовно судових витрат.
Рішення суду мотивовано тим, що позовні вимоги ОСОБА_3  в частині стягнення з відповідача на користь позивача 346 499,23 грн. матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП є недоведеними та безпідставними, а тому задоволенню не підлягають. Внаслідок ДТП позивачу були спричинені тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, які потягли за собою порушення звичайного способу життя позивача, втрату нормальних життєвих зв`язків, фізичний біль та страждання, що викликало необхідність докладати додаткових зусиль для організації свого життя, а також те, що у вказаній ДТП було пошкоджено належний позивачу транспортний засіб, з урахуванням принципів розумності і справедливості, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 20 000,00 грн., що є достатнім для розумного відшкодування позивачу завданої моральної шкоди і не призводить, в свою чергу, до збагачення при встановлених обставинах, напроти становить достатню справедливу форму відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду в частині стягнутої моральної шкоди скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в цій частині, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційні скарги мотивовані тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги необхідно задовольнити частково, з наступних підстав.
Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 02 вересня 2014 року, близько 19 години 30 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем Toyota Prado, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по вул. Набережній Заводській, з боку Річпорту в напрямку ж\м Червоний Камінь, в м. Дніпро, у крайній лівій смузі, у попутному напрямку з автомобілем Audi А4, р/н НОМЕР_2 , під керуванням потерпілого ОСОБА_3 , який ігноруючи положення дорожньої розмітки 1.3 та п.п. 11.4 та 11.9 Правил дорожнього руху України, у районі е\о № 213 виїхав на розділювальну подвійну смугу та зупинився на ній перед здійсненням маневру розвороту, пропускаючи автомобілі, які рухались у зустрічному напрямку. В цей час, ОСОБА_1 , під час руху позаду автомобіля Audi А4, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, не обрав усупереч п.п. 12.4 та 12.9 (б) Правил дорожнього руху України безпечну швидкість у межах населеного пункту, яка б дозволила своєчасно вжити заходів до запобігання зіткнення з автомобілем Audi А4, грубо порушуючи вимоги дорожньої розмітки 1.3, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків на дорогах, які мають чотири і більше смуг руху, яку перетинати забороняється, а також вимоги п.п. 11.4, 11.9 та 14.6 Правил дорожнього руху України, з метою здійснення маневру обгону, перетнув роздільну подвійну смугу, виїхав на полосу зустрічного руху та невірно оцінивши дорожню обстановку і не прийнявши заходів до уникнення дорожньо-транспортної пригоди, допустив зіткнення правою передньою частиною свого автомобіля з лівою стороною автомобіля Audi А4, під керуванням ОСОБА_3 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, потерпілому ОСОБА_3 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді гематоми в проекції акроміального відростку ліворуч, закритого косо-поперечного перелому присуставного відділу акроміального відростку лопатки ліворуч, які за своїм характером відносяться до ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш як 21 день).
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 березня 2021 року ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 12014040030000596 від 06 вересня 2014 року за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України закрито на підставі ст. 284 ч. 2 п. 1 КПК України. Цивільний позов ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_1 майнової та моральної шкоди залишено без розгляду (а.с. 9-10).
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Власником автомобіля Audi А4, кузов № НОМЕР_3 , р/н НОМЕР_2 , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 є ОСОБА_5 (а.с. 150).
Відповідно до висновку № 7394 судового експерта автотоварознавця по визначенню матеріального збитку КТЗ, складеного експертом – автотоварознавцем Крутінь В.І. 30 березня 2020 року, вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля Audi А4, р/н НОМЕР_2 , кузов № НОМЕР_3 , ОСОБА_3 , внаслідок ДТП, яка відбулась 02 вересня 2014 року, станом цін на 17 березня 2020 року, становить 597 502,55 грн.; ринкова вартість автомобіля в пошкодженому стані, станом цін на 17 березня 2020 року, становить 251 003,32 грн. (а.с. 17-55).
З висновку експерта № 4477е від 18 листопада 2014 року вбачається, що виявлені у ОСОБА_3 тілесні ушкодження відносяться до середнього ступеню тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш як 21 день) (а.с. 58-60).
26 лютого 2016 року ОСОБА_5 уповноважив ОСОБА_6 представляти його інтереси, пов`язані з розпорядженням автомобілем Audi А4, кузов № НОМЕР_3 , належного йому на праві приватної власності на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_4 , на підставі довіреності від 26 лютого 2016 року, посвідченої приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Черняком С.М. за реєстровим № 249 (а.с. 164).
У відповіді Територіального сервісного центру 2346 Регіонального сервісного центру МВС у Запорізькій області від 20 липня 2019 року зазначено, що автомобіль Audi А4, кузов № НОМЕР_3 , 27 вересня 2016 року не мав механічні пошкодження після значної ДТП. Вказаний автомобіль зареєстровано за ОСОБА_7 на підставі договору № 000054 від 25 вересня 2016 року, що містив інформацію про вартість автомобіля – 100 000,00 грн. (а.с. 124-125).
Договір купівлі-продажу транспортного засобу № 000054 від 25 вересня 2016 року укладений між ФОП ОСОБА_8 (продавець) та ОСОБА_7 (покупець) (а.с. 124).
Цивільно-правова відповідальність відповідача як власника автомобіля Toyota Prado, р/н НОМЕР_1 , на момент дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована.
Задовольняючи частково позовні вимоги, районний суд виходив з того, що позовні вимоги ОСОБА_3 в частині стягнення з відповідача на користь позивача 346 499,23 грн. матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП є недоведеними та безпідставними, а тому задоволенню не підлягають. Внаслідок ДТП позивачу були спричинені тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, які потягли за собою порушення звичайного способу життя позивача, втрату нормальних життєвих зв`язків, фізичний біль та страждання, що викликало необхідність докладати додаткових зусиль для організації свого життя, а також те, що у вказаній ДТП було пошкоджено належний позивачу транспортний засіб, з урахуванням принципів розумності і справедливості, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 20 000,00 грн., що є достатнім для розумного відшкодування позивачу завданої моральної шкоди і не призводить, в свою чергу, до збагачення при встановлених обставинах, напроти становить достатню справедливу форму відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу. 
Проте, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції в частині відмови у стягненні матеріальної шкоди, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Частинами першою, другою та п`ятою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана, зокрема, з використанням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. 
Згідно ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013р., розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
У п. 6 вищевказаної постанови зазначено, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Таким чином, неправомірними діями ОСОБА_1 , пов`язаними з використанням джерела підвищеної небезпеки (транспортного засобу), позивачу було завдано майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому зв`язку зі вказаними діями відповідача і підлягають повному відшкодуванню за рахунок винної особи. 
Статтею 1192 ЦК України встановлено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
В статті 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Пунктом 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01 березня 2013 року, при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди. Ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків). У разі якщо на час виконання рішення суду про відшкодування шкоди, виправлення пошкодження за одержані за рішенням суду кошти зросли ціни на майно або роботи, на придбання чи проведення яких було присуджено відшкодування, потерпілий із цих підстав може заявити додаткові вимоги до особи, відповідальної за шкоду, якщо не було його вини в тому, що виконання проводилося вже після зростання цін і тарифів.
Відповідно до статті 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до шкоди, заподіяної в результаті ДТП майну потерпілого, належить, зокрема, шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.
Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди (пункт 30.1 статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди (пункт 30.2 статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Вирішуючи питання про відшкодування потерпілій особі різниці між фактичним розміром шкоди, завданої його транспортному засобу у ДТП, і страховою виплатою, яка підлягає виплаті потерпілому, Верховний Суд у постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 363/2222/16-ц зробив такий правовий висновок.
Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.
Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду: від 25 листопада 2021 року в справі № 204/5314/18; від 22 лютого 2018 року в справі № 140/481/16-ц, від 30 січня 2019 року в справі № 753/21303/16-ц, від 14 липня 2020 року в справі № 525/1592/18, від 01 серпня 2018 року в справі №363/2222/16-ц, від 01 квітня 2020 року в справі №754/10777/15-ц.
Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення матеріальної шкоди, суд першої інстанції посилався на те, що з висновку № 7394 від 30 березня 2020 року вбачається, що вартість матеріального збитку, станом цін на 17 березня 2020 року, складає 597 502,55 грн., а ринкова вартість автомобіля в пошкодженому стані, станом цін на 17 березня 2020 року, складає 251 003,32 грн.  При цьому, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того за яку суму проданий вищезазначений автомобіль, як і не надано доказів на підтвердження проведення відновлювального ремонту транспортного засобу. Разом з тим, у висновку № 7394 судового експерта від 30 березня 2020 року вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля Audi А4, р/н НОМЕР_2 , кузов № НОМЕР_3 , та ринкова вартість автомобіля в пошкодженому стані, розраховані станом цін на 17 березня 2020 року, а не на момент ДТП, яка мала місце 02 вересня 2014 року, що суперечить п. 8.2.а Методики. Крім того, вказаний висновок складено 30 березня 2020 року, тоді як огляд пошкодженого транспортного засобу 24 лютого 2015 року, а тому даний висновок не може бути прийнятий судом в якості належного та допустимого доказу на підтвердження розміру збитків, завданих позивачу. 
Так, в суді апеляційної інстанції за клопотання представника позивача проведено судову автотоварознавчу експертизу, згідно якої встановлено, що вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного траспортного засобу Audi А4, ідентифікаційний номер (VIN) № НОМЕР_3 , 2009 року випуску, станом на момент скоєння ДТП складає 597 502,55 грн.; вартість колісного траспортного засобу Audi А4, ідентифікаційний номер (VIN) № НОМЕР_3 , 2009 року випуску у пошкодженому стані після ДТП, станом на момент скоєння ДТП 245017,02 грн.. Тобто різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП складає 352 485,53 грн.
Оскільки позивач вправі вимагати відшкодування різниці між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, винним у скоєнні ДТП є відповідач ОСОБА_1 , то колегія суддів вважає за необхідне стягнути дану різницю з відповідача на користь позивача.
Так як різниця, встановлена висновком експертизи №СЕ-19/104-23/47165-АВ від 19 січня 2024 року, між вартістю транспортного засобу до та після ДТП складає 352 485,53 грн., а в своїй позовній заяві ОСОБА_3 просив суд стягнути з ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 346 499,23 грн., колегія суддів вважає, що саме ця сума підлягає стягненню з відповідача.
Отже рішення суду в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди підлягає скасуванню та постановленню нового рішення, яким задовольнити позовні вимоги в цій частині та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду в розмірі 346 499,23грн.
Щодо вимог про стягнення моральної шкоди, колегія суддів виходить з наступного.
Моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Приписами статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (Stankov v. Bulgaria, № 68490/01, § 62, 12 липня 2007 року).
У пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданих травм, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.
Суд першої інстанції з врахуванням вищевказаних вимог закону, ступеню моральних страждань, яких зазнав позивач в результаті ДТП, вірно визначив її розмір у сумі 20000 грн., з яким погоджується й колегія суддів, а тому посилання апелянтів на невідповідність такого відшкодування, є безпідставними.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди з ухваленням нового рішення про задоволення цих позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, - 
П О С Т А Н О В И Л А : 
Апеляційні скарги представника ОСОБА_1  — ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 — ОСОБА_4 — задовольнити частково.
Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2023 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди скасувати та в цій частині постановити нове рішення.
Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди — задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду в розмірі 346 499,23грн.
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді А.П. Барильська 

Е.Л. Демченко