ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.12.2023 року                              м. Дніпро          Справа № 904/4790/21 (904/6714/21)
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Паруснікова Ю.Б. (доповідач),
суддів Коваль Л.А., Чередка А.Є.,
секретар судового засідання Саланжій Т.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду, апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.09.2023 (суддя Суховаров А.В.; повне рішення складено 14.09.2023) у справі № 904/6714/21
за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», м. Київ
до відповідача-1 – Корпорації «Інформаційні системи України», м. Дніпро
відповідача-2 – Товариства з обмеженою відповідальністю «Монтана-естейт», м. Дніпро
третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача-1, – Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпро-сіті-естейт», м. Дніпро
третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача-2, – арбітражний керуючий Савченко В`ячеслав Анатолійович, м. Нікополь, Дніпропетровської області
про визнання договору недійсним,
яка розглядається в межах справи № 904/4790/21
про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Монтана-естейт», м. Дніпро, -
ВСТАНОВИВ:

1.          Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про визнання недійсним укладеного 29.05.2019 Товариством з обмеженою відповідальністю «Монтана-естейт» з Корпорацією «Інформаційні системи України» договору про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги.
Позов обґрунтований наявністю ознак фраудаторності оспорюваного правочину, оскільки він укладений з метою отримання кредитором у справі про банкрутство конкурсної більшості на комітеті кредиторів.
Позивач зазначає, що надавши Товариству з обмеженою відповідальністю «Монтана-естейт» (боржник у справі про банкрутство) безвідсоткову фінансову допомогу, необхідну останньому для погашення податкової заборгованості, Корпорація «Інформаційні системи України» збільшила свої кредиторські вимоги до боржника та, як наслідок, кількість голосів на комітеті кредиторів.
Позивач вважає, що зазначений договір укладено за відсутності економічної мети та за наявності непогашеної перед ним кредитної заборгованості, що свідчить про фраудаторність правочину.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 04.09.2023 в задоволенні позову у справі № 904/4790/21 (904/6714/21) відмовлено.
Місцевий господарський суд дійшов висновку що спірний правочин не містить ознак фраудаторності, боржник не зазнав майнових втрат, а отримані грошові кошти спрямував на погашення заборгованості перед бюджетом зі сплати податку на додану вартість, водночас несплата податків має наслідком вимоги контролюючого органу до боржника щодо їх сплати з урахуванням штрафних санкцій за невиконання цього обов`язку.

2.          Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги.

Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.09.2023 у справі № 904/4790/21 (904/6714/21) скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
Скаржник зазначає, що на момент укладення спірного правочину боржник мав перед ним кредитну заборгованість на загальну суму 1406607481,99 грн, строк виконання якої настав, тому отримання додаткових грошових зобов`язань за наявності непогашеної заборгованості, свідчить про недобросовісність дій боржника, що є підставою для визнання спірного правочину недійсним з підстав його фраудаторності.
Скаржник звертає увагу, що боржник за відсутності видимої економічної мети безпідставно збільшив свої боргові зобов`язання, що додатково свідчить про наявність ознак фраудаторності спірного правочину, який вчинено на шкоду іншим кредиторам у справі про банкрутство.

3.          Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Монтана-естейт», Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпро-сіті естейт» і арбітражний керуючий Савченко В`ячеслав Анатолійович у відзиві заперечили проти доводів апеляційної скарги, просили залишити її без задоволення, а оскаржене рішення місцевого господарського суду без змін.
Відповідач і треті особи у справі зазначають, що отримання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги мало на меті виконання боржником обов`язку зі сплати наявної заборгованості боржника у справі про банкрутство зі сплати перед бюджетом податку на додану вартість, невиконання якого мало б наслідком нарахування контролюючим органом передбачених Податковим кодексом України штрафних санкцій, що збільшило б загальну суму грошових зобов`язань боржника.
Враховуючи вищевикладене, відповідач і треті особи у справі вважають, що спірний правочин укладено з метою запобігання застосуванню до боржника контролюючим органом штрафних санкцій за невиконання обов`язку зі сплати у бюджет податку на додану вартість, тому такий правочин укладений за наявності економічної мети, чим спростовуються доводи скаржника про її відсутність та вчинення правочину з метою ухилення від виконання наявних перед банком грошових зобов`язань.

4.          Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 24.10.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.09.2023 у справі № 904/4790/21 (904/6714/21).
У судовому засіданні 20.12.2023 оголошена вступну та резолютивна частини постанови.

5.          Встановлені судом першої та апеляційної інстанції обставини справи.

Корпорація «Інформаційні системи України» 29.05.2019 уклало з Товариством з обмеженою відповідальністю «Приватофис» договір про надання поворотної фінансової допомоги, розмір якої відповідно до умов пункту 2.1 договору становить 920000,00 грн.
Пунктом 2.2 договору встановлено, що поворотна фінансова допомога надається Корпорацією «Інформаційні системи України» Товариству з обмеженою відповідальністю «Приватофис» на безоплатній основі (плата/процент користування грошовими коштами не нараховується та не сплачується).
На виконання умов договору від 29.05.2019, відповідно до наявного в матеріалах справи платіжного доручення № 699 від 29.05.2019 Корпорація «Інформаційні системи України» перерахувало Товариству з обмеженою відповідальністю «Монтана-естейт» 920000,00 грн.
Згідно з платіжним дорученням № 97 від 29.05.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю «Монтана-естейт» перерахувало на рахунок Казначейства України 917000,00 грн за ПДВ.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 13.05.2021 прийнята до розгляду заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Імме» щодо відкриття провадження у справі № 904/4790/21 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Приватофис».
Рішенням загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Приватофис», оформленого протоколом № 17052021 від 17.05.2021, вирішено змінити найменування товариства без зміни його організаційно-правової форми з «Приватофис» на «Монтана-естейт», здійснивши відповідні зміни до статуту.
Пунктом 1.2 статуту передбачено, що повне найменування товариства українською мовою – Товариство з обмеженою відповідальністю «Монтана-естейт».
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 20.05.2021 відкрито провадження у справі № 904/4790/21 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Монтана-естейт».
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 17.11.2021 визнані грошові вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» у справі № 904/4790/21 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Монтана-естейт».
Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області в межах справи № 904/4790/21 з позовом про визнання недійсним договору про надання поворотної безвідсотковї допомоги, укладеного 29.05.2019 Товариством з обмеженою відповідальністю «Монтана-естейт» з Корпорацією «Інформаційні системи України».

6.          Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Предметом спору у даній справі є грошова сума, отримана боржником у справі про банкрутство за укладеним з кредитором договором безвідсоткової поворотної фінансової допомоги.
Предметом позову є матеріально-правова вимога про визнання договору безвідсоткової поворотної фінансової допомоги недійсним.
Підставою позову є наявність у вказаному правочині ознак фраудаторності, оскільки, на думку позивача, його вчинено на шкоду кредиторам у справі про банкрутство, за відсутності економічної мети, з метою нарощування кредиторської заборгованості перед пов`язаним з ним кредитором, внаслідок чого останній отримав перевагу у кількості голосів на комітеті кредиторів, чим заподіяна шкода іншим кредиторам у справі про банкрутство, зокрема позивачу.
Стаття 42 Кодексу України з процедур банкрутства визначає спеціальні підстави для заявлення вимог про визнання недійсними правочинів за участю боржника.
Згідно з частиною другою статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства правочини, вчинені боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, зокрема з тих підстав, що боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим.
Верховний Суд неодноразово зазначав, що інститут визнання недійсними правочинів боржника в межах справи про банкрутство є універсальним засобом захисту у відносинах неплатоспроможності та частиною єдиного механізму правового регулювання відносин неплатоспроможності, що спрямована на дотримання балансу інтересів не лише осіб, які беруть участь у справі про банкрутство, а й осіб, залучених у справу про банкрутство, наприклад, контрагентів боржника. Визнання недійсними правочинів боржника в межах справи про банкрутство спрямоване на досягнення однієї з основних цілей процедури неплатоспроможності – максимально можливого справедливого задоволення вимог кредиторів.
Подібний за змістом висновок викладений, зокрема, у постановах Верховного Суду від 03.03.2020 у справі № 910/1405/14, від 28.09.2021 у справі № 21/89б/2011 (№ 913/45/20).
Водночас не виключається також визнання недійсним договору, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 Цивільного кодексу України; висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 369/11268/16-ц).
Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість.
Частиною третьою статті 13 Цивільного кодексу України визначено, що не допускаються дії особи, які вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Формулювання «зловживання правом» необхідно розуміти як суперечність, оскільки якщо особа користується власним правом, то його дія дозволена, а якщо вона не дозволена, то саме тому відбувається вихід за межі свого права та дію без права. Сутність зловживання правом полягає у вчиненні уповноваженою особою дій, які складають зміст відповідного суб`єктивного цивільного права, недобросовісно, в тому числі всупереч меті такого права.
Правочини, які укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.
Тому будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину (правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам).
Фраудаторними правочинами у цивілістичній доктрині останніх років в українській судовій практиці називають правочини, які вчиняються сторонами з порушенням принципів добросовісності та з метою приховування боржником своїх активів від звернення на них стягнення окремими кредиторами за зобов`язаннями боржника, завдаючи тим самим шкоди цьому кредитору.
Цивільний кодекс України не містить окремого визначення фраудаторних правочинів, їх ідентифікація досягається через застосування принципів (загальних засад) цивільного законодавства та меж здійснення цивільних прав. Спільною ознакою таких правочинів є вчинення сторонами дій з виведення майна боржника на третіх осіб з метою унеможливлення виконання боржником своїх зобов`язань перед кредиторами та з порушенням принципу добросовісності поведінки сторони у цивільних правовідносинах.
Фраудаторним правочином може бути як оплатний (договір купівлі-продажу), так і безоплатний договір (договір дарування), а також може бути як односторонній, так і двосторонній чи багатосторонній правочин.
Обираючи варіант добросовісної поведінки, боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника повинна відповідати критерію розумності, який передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Боржник повинен мати на меті добросовісне виконання усіх своїх зобов`язань, а в разі неможливості такого виконання – надати справедливе та своєчасне задоволення (сатисфакцію) прав та правомірних інтересів кредитора
Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18 та від 12.01.2022 у справі № 910/429/20.
Таким чином, предметом доказування у даній справі є встановлення обставин які підтвердять або спростують твердження позивача стосовно вчинення спірного правочину з порушенням принципу добросовісності, справедливості і недопустимості зловживання правами, що спричинило шкоду позивачу, який є кредитором у справі про банкрутство, тобто суду необхідно встановити чи спростувати наявність у зазначеному правочині ознак фраудаторності.
Господарським судом встановлено, що майже за рік до відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Монтана-естейт» (попередня назва – «Приватофис») боржник отримав від Корпорації «Інформаційні системи України» грошові кошти у розмірі 920000,00 грн за договором про надання поворотної фінансової допомоги від 29.05.2019.
Ліквідатор боржника у письмових поясненнях від 21.11.2022 зазначив, що спірний договір укладено з метою отримання грошових коштів для погашення наявної у боржника заборгованості перед бюджетом зі сплати податків.
Матеріалами справи підтверджується отримання Товариством з обмеженою відповідальністю «Монтана-естейт» 29.05.2019 від Корпорації «Інформаційні системи України» 920000,00 грн за спірним договором, з подальшим перерахування 917000,00 грн на рахунок казначейства у якості погашення заборгованості зі сплати ПДВ за квітень 2019 року. Тобто, спірний правочин укладено з метою поповнення обігових грошових коштів, для погашення наявної заборгованості зі сплати податкових зобов`язань для запобігання порушень податкового законодавства.
Апеляційний господарський суд звертає увагу, що Податковий кодекс України встановлює відповідальністю за порушення податкового законодавства, зокрема нарахування штрафів та пені.
Водночас умовами пункту 2.2 спірного договору встановлена безоплатна основа (плата/процент користування грошовими коштами не нараховується та не сплачується) надання позики. Також умови договору не містять відповідальності у вигляді стягнення неустойки (штаф, пеня) та інших платежів, за порушення позичальником строків повернення позики.
Таким чином, внаслідок укладення спірного правочину, який не передбачає стягнення неустойки за неналежне виконання грошового зобов`язання, боржник отримав суму грошових коштів, яку спрямував на сплату заборгованості перед бюджетом за зобов`язаннями зі сплати ПДВ, невиконання яких має наслідком нарахування контролюючим органом передбачені Податковим кодексом України штрафу та пені, що свідчить про наявність економічної мети його укладення, яка полаяє в уникненні збільшення грошового зобов`язання зі сплати податків та зборів, у разі нарахування податковим органом штрафу та пені, що відповідає критерію розумності, у зв`язку з чим спростовуються доводи скаржника в цій частині.
Не можуть вважатися фраудаторними дії боржника, спрямовані на виконання бюджетних зобовязань.
На підставі вищевикладеного апеляційний господарський суд також відхиляє доводи скаржника, що внаслідок укладення спірного правочину, боржник збільшив свої грошові зобов`язання, оскільки, як зазначено вище, позичальник повинен повернути ту ж саму суму позики, яку він отримав від позикодавця, без процентів, штрафу та пені.
Внаслідок укладення спірного правочину фактично відбулася заміна кредитора у зобов`язанні зі сплати податків та зборів на нового кредитора зі сплати позики за спірним договором. Водночас доказів збільшення грошового зобов`язання боржника у справі про банкрутство матеріали справи не мітять.
Апеляційний господарський суд зазначає, що на момент укладення спірного правочину вже існувало зобов`язання боржника зі сплати суми ПДВ, яке в подальшому виконане саме за рахунок грошових коштів позичальника за договором, тому безпідставним є посилання позивача на наявність у боржника перед ним непогашеної заборгованості за кредитними договорами, оскільки укладення спірного договору не спричинило збільшення грошових зобов`язань боржника, тому ніяким чином не вплинуло на його спроможність сплатити наявну кредиторську заборгованість перед банком.
Таким чином, позивачем не доведено, що спірний правочин вчинено з метою унеможливлення виконання боржником своїх зобов`язань перед кредиторами та з порушенням принципу добросовісності поведінки сторони у цивільних правовідносинах, водночас заміна одного кредитора на іншого, за відсутності інших притаманних фраудуторним правочинам ознак, не свідчить про те, що спірний правочин вчинено на шкоду кредиторам.

7.          Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду зміні або скасуванню.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.
Повне судове рішення складено після виходу з відпусток суддів Верхогляд Т.А. і Чередка А.Є.
Керуючись статтями 129, 269, 275, 276, 281-283 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.09.2023 у справі № 904/4790/21 (904/6714/21) залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.09.2023 у справі № 904/4790/21 (904/6714/21) залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 08.01.2024

Головуючий суддя                                                            Ю. ПАРУСНІКОВ

Суддя                                                                                Т. ВЕРХОГЛЯД

Суддя                                                                                А. ЧЕРЕДКО