Номер провадження: 22-ц/813/749/23 
Справа № 522/23276/17
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Заїкін А. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2023 року                                                                 м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 522/23276/17
Номер провадження: 22-ц/813/749/23

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
- головуючого судді – Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),
- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,
за участю секретаря судового засідання – Трофименка О.О., 

учасники справи: 
- позивач – ОСОБА_1 , правонаступником якої є - ОСОБА_2 ,
- відповідачі – 1) Комунальне підприємство «Центр державної реєстрації», 2) державний реєстратор Одеської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Іскров Олег Вікторович, 3) ОСОБА_3 , 4) ОСОБА_4 , 5) ОСОБА_5 , 6) приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Долинський Микола Миколайович, 7) державне підприємство «Сетам», 8) ОСОБА_6 , 9) приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Фролова Руслана Валеріївна, 1) державний реєстратор комунального підприємства «Департамент державної реєстрації» Шевченко Максим Олександрович,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , правонаступником якої є - ОСОБА_2 , до Комунального підприємства «Центр державної реєстрації», державного реєстратора Одеської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Іскрова Олега Вікторовича, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Долинського Миколи Миколайовича, державного підприємства «Сетам», ОСОБА_6 , приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Фролової Руслани Валеріївни, державного реєстратора комунального підприємства «Департамент державної реєстрації» Шевченка Максима Олександровича про скасування рішення державного реєстратора, визнання недійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна, скасування записів про право власності, визнання права власності, про визнання електронних торгів недійсними, витребування майна, позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , правонаступником якої є - ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору – державне підприємство «Сетам», приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Долинський Микола Миколайович, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Фролова Руслана Валеріївна, комунальне підприємство «Департамент державної реєстрації», в особі Державного реєстратора Шевченка Максим Олександрович, про визнання права власності на нерухоме майно, за апеляційною скаргою адвоката Дабіжи Олени Анатоліївни, діючої від імені ОСОБА_1 , правонаступником якої є - ОСОБА_2 , на рішення Приморського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Домусчі Л.В. о 10 годині 35 хвилині 10 листопада 2020 року, повний текст рішення складений 23 листопада 2020 року,
встановив:
2. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищезазначеним неодноразово уточненим у подальшому позовом, в якому остаточно просить: 1) визнати за ОСОБА_1 право власності на нерухоме майно - двокімнатну квартиру за адресою - АДРЕСА_1 , загальною площею - 41,5 кв. м., житловою площею - 26,6 кв. м.; 2) визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Одеської обласної філії КП «Центр державної реєстрації» Іскрова О.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 26637038 від 16.08.2017 10:58:49; 3) скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності за номером: 21893240 щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно - двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею - 41,5 кв. м., житловою площею - 26, 6 кв. м., за ОСОБА_3 , проведеної 08.08.2017 року; 4) визнати недійсним договір купівлі-продажу двокімнатної квартири за адресою - АДРЕСА_1 , загальною площею - 41,5 кв. м., житловою площею - 26,6 кв. м., укладений 14 листопада 2017 року між ОСОБА_3 , як продавцем, та ОСОБА_4 , як покупцем, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Таранською Аліною Миколаївною за реєстровим №9371; 5) скасувати рішення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Таранської Аліни Миколаївної про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 38126424 від 14.11.2017 16:35:06., 6) скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності за номером: 23360901 щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно - двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 41,5 кв.м., житловою площею 26,6 кв.м., за ОСОБА_4 , проведеної 14.11.2017 року; 7) визнати недійсним договір купівлі-продажу двокімнатної квартири за адресою - АДРЕСА_1 , загальною площею - 41,5 кв. м., житловою площею - 26,6 кв. м., укладений 31 травня 2018 року між ОСОБА_4 як продавцем та ОСОБА_5 як покупцем, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Ганною Анатоліївною за реєстровим №858; 8) скасувати рішення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Ганни Анатоліївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 41376350 від 31.05.2018 17:24:08; 9) скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності за номером: 26406473 щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно - двокімнатної квартири за адресою - АДРЕСА_1 , загальною площею - 41,5 кв. м., житловою площею - 26,6 кв. м., за ОСОБА_5 , проведеної 31.05.2018 року; 10) визнати недійсними електронні торги, проведені 25 лютого 2019 року державним підприємством «СЕТАМ» з реалізації двокімнатної квартири АДРЕСА_2 ; 11) визнати недійсним та скасувати акт приватного виконавця про проведені електронні торги від 04 березня 2019 року щодо з реалізації двокімнатної квартири АДРЕСА_2 ; 12) визнати недійсним та скасувати свідоцтво від 06 березня 2019 року, видане приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Русланою Валеріївною щодо придбання ОСОБА_6 з електронних торгів двокімнатної квартири АДРЕСА_2 ; 13) визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Департамент державної реєстрації» Шевченка Олега Олександровича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень номер: 45856585 від 07.03.2019 10:28:25; 14) скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності за номером: 30601017 щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно - двокімнатної квартири за адресою - АДРЕСА_1 , загальною площею - 41,5 кв. м., житловою площею - 26,6 кв. м., за ОСОБА_6 , проведеної 06.03.2019 року; 16) витребувати від ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 нерухоме майно, а саме - двокімнатну квартиру за адресою - АДРЕСА_1 , загальною площею - 41,5 кв. м., житловою площею - 26,6 кв. м.. 
ОСОБА_1 обґрунтовує позовні вимоги тим, що вона звернулася до ОСОБА_7 з метою придбання належної останній двокімнатної квартири за адресою - АДРЕСА_1 , загальною площею - 41,5 кв. м., житловою площею - 26,6 кв. м., яка складається з наступних приміщень: - 1 - житлова кімната, площею - 10,1 кв. м.; - 2 - житлова кімната, площею - 16,5 кв. м.; - 3 – кухня, площею - 6,5 кв. м.; - 4 – санвузол, площею - 2,4 кв. м.; - 5 – коридор, площею - 3,3 кв. м.; - 6 – комора, площею - 2,0 кв. м.; - балкон, площею - 0,7 кв. м. (далі – Квартира) 
Для оформлення технічної документації на квартиру, оплату заборгованості по житлово-комунальним послугам, та інших необхідних дій, що передують укладанню договору купівлі-продажу квартири, продавець - ОСОБА_7 14 жовтня 2002 року видала довіреність на ім`я доньки позивачки - ОСОБА_8 , посвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Куценком В.Д. за реєстровим №5324. Як зазначено у довіреності, станом на день видачі довіреності, тобто на 14 жовтня 2002 року, квартира під АДРЕСА_3 належала продавцю - ОСОБА_7 , що перевірялося нотаріусом для належного оформлення довіреності. 
Також в довіреності вказано, що ОСОБА_7 мешкає у вказаній квартирі. Після закінчення підготовчих дій, 29 жовтня 2002 року позивачка уклала з ОСОБА_7 договір купівлі-продажу квартири, договір був укладений на Одеській товарній біржі та зареєстрований за №28225. 
Позивачка передала продавцю - ОСОБА_7 гроші, натомість отримала ключі від квартири, документи (розрахункові книжки на житлово-комунальні послуги, ордер на вселення від 05 серпня 1969 року №1062) та фактично прийняла квартиру у власність. Вселилася у квартиру, почала нею користуватися разом зі своїми родичами, зробила необхідний поточний ремонт, нести необхідні витрати по утриманню нерухомого майна у стані, придатному до експлуатації за призначенням. 
Позивачка вказує, що сторони за договором купівлі-продажу нерухомого майна досягли згоди щодо усіх істотних умов цього договору та повністю його виконали, але не посвідчили його нотаріально. Станом на час подання позову нотаріальне посвідчення цього договору є неможливим, оскільки позивачці невідоме місце проживання ОСОБА_7 - продавця за договором. 
В тексті договору також зазначено, що вказаний договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. Згідно зі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», в редакції яка діяла на час укладання біржового договору, угоди та договори, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Саме тому сторони за цим договором не оформили його нотаріально, як цього зараз вимагає чинне законодавство. 
У подальшому позивачка звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з позовом про визнання дійсним вищезазначеного біржового договору та визнання за нею права власності на вказану квартиру (справа №522/19230/17). 13 листопада 2017 року рішенням Приморського районного суду м. Одеси було ухвалено заочне рішення, яким повністю задоволено її позовні вимоги. 
У подальшому позивачу стало відомо, що ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргу на вищевказане заочне рішення, в якому зазначив, що він є власником квартири за договором купівлі-продажу від 14 листопада 2001 року, зареєстрованим на Одеській універсальній товарній біржі за №11/1612. 
Згідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16 серпня 2017 року, індексний номер витягу 94682281, державна реєстрація права власності на спірну квартиру була проведена 08 серпня 2017 року державним реєстратором Іскровим Олегом Вікторовичем Одеської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації». 
Позивачка вважає, що КП «Центр державної реєстрації» в особі державного реєстратора Іскрова О.В. порушило норми чинного законодавства під час проведення реєстрації. Оскільки, за умов наявності виключно біржового договору купівлі-продажу квартири, не посвідченого нотаріально, державний реєстратор був законодавчо обмежений у можливості реєстрації права власності за таким договором, оскільки це напряму суперечить нормам закону. 
ОСОБА_1 вказує, що вона фактично прийняла нерухоме майно (спірну квартиру), користується ним разом із своїми родичами, та несе витрати на її утримання. 
ОСОБА_3 ніколи не позивався до ОСОБА_7 щодо визнання дійсною біржової угоди та визнання за ним права власності на спірну квартиру 
Позивачка вважає, що договір купівлі-продажу від 14 листопада 2001 року, зареєстрований на Одеській універсальній товарній біржі за №11/1612, укладений на користь ОСОБА_3 , не мав правових наслідків, оскільки нерухомість ОСОБА_3 не прийняв, що суперечить вимогам ст. 224 Цивільного кодексу УРСР, згідно якої за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. 
Щодо недійсності подальших договорів купівлі-продажу спірного майна, позивачка зазначає, що вимоги щодо визнання недійсними договорів купівлі-продажу, укладених 14 листопада 2017 року із ОСОБА_4 та 31 травня 2018 року із ОСОБА_5 є похідними від вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 14 листопада 2001 року та протиправності державної реєстрації права власності на спірну квартиру за ОСОБА_3 .. 
Враховуючи недійсність договору купівлі-продажу від 14 листопада 2001 року та протиправність державної реєстрації права власності, здійсненої на підставі такого договору, відповідно, продавці за договорами від 14 листопада 2017 року та 31 травня 2018 року також не мали прав на відчуження такого нерухомого майна, а отже такі договори є недійсними в силу положень частини першої статті 203 та частини першої статті 215 ЦК України. 
Крім того 31 липня 2018 року в рамках розгляду вищезазначеної справи Приморським районним судом міста Одеси було постановлено ухвалу, якою задоволено клопотання ОСОБА_1 та накладено арешт на спірну квартиру. Однак, не дивлячись на наявний спір з приводу даної квартири та накладений судовий арешт, спірну квартиру знову ж було в подальшому відчужено. 
Так, 25.02.2019 року спірну квартиру було реалізовано організатором електронних торгів - Державним підприємством «СЕТАМ». Вказане майно було придбано на електронних торгах - ОСОБА_6 . 
Позивачка зазначає, що оскільки дана вимога є похідною від інших вимог, то виходить, що спірна квартира на момент проведення прилюдних торгів не належала боржнику - ОСОБА_5 (Т, 1, а. с. 1 – 8, 155 – 161, Т. 2, а. с. 124 – 134, 172 – 183, Т. 4, а. с. 64 – 79).

Короткий зміст зустрічного позову

У липні 2019 року адвокат Гофман О.Р., діючий від імені ОСОБА_6 , звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просить суд визнати за ОСОБА_6 право власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 .
Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_6 25.02.2019 року, в порядку визначеному ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» та наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 №2831/5 «Про затвердження Порядку реалізації арештованого майна», через систему електронних торгів арештованим майном, торги №389619, придбала за особисті заощаджені за життя кошти, спірну квартиру.
Купівля даної квартири була повністю нею оплачена: - гарантійний внесок у сумі - 34 738,70 грн. - на рахунки ДП «СЕТАМ»; - вартість лоту - у сумі 660 035,30 грн. - на рахунки Приватного виконавця Виконавчого округу Одеської області Долинського Миколи Миколайовича. На підставі акту приватного виконавця від 04.03.2019 року про проведені електронні торги, з урахуванням протоколу проведення електронних торгів №389619 від 25.02.2019 року, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В. було видано свідоцтво від 06.03.2019 року про право власності та засвідчено, що спірна квартира належить ОСОБА_6 на праві приватної власності. 
06.03.2019 року на підставі вказаного свідоцтва, як правовстановлюючого документу, була здійснена реєстрація права власності на дану квартиру на ім`я ОСОБА_6 .. 
ОСОБА_6 стверджує, що право власності на зазначену квартиру набуто правомірно у визначеному законом у порядку. Крім того, ОСОБА_6 стверджує, що вона є добросовісним набувачем.
На підставі вказаного, зазначила що спірна квартира не може бути витребувана у неї, як добросовісного набувача, а право власності на дану квартиру підлягає захисту, шляхом його визнання (Т. 3, а. с. 2 - 6).
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25.11.2019 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_6 прийнято до розгляду разом із первісним позовом (Т. 4, а. с. 39 - 40).

Позиція учасників справи в суді першої інстанції

КП «Центр державної реєстрації» у відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 просить в задоволенні позову відмовити. Відзив обґрунтований тим, що при проведенні оскаржуваної реєстрації державним реєстратором не було порушено прав позивачки, оскільки остання проведена відповідно до вимог законодавства (Т. 1, а. с. 90 – 100, Т. 2, а. с. 16 - 24).
Державний реєстратор Одеської обласної філії КП «Центр державної реєстрації» Іскров О.В. у відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 просить в її задоволенні відмовити. Доводи відзиву на позовну заяву збігаються з доводами, викладеними у відзиві на позов від КП «Центр державної реєстрації» (Т. 1, а. с. 107 – 116, Т. 2, а. с. 1 - 9).
ОСОБА_5 у відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 просить в задоволенні позову відмовити. Зазначає, що позивачка ніколи не була власником майна, тому не набула права на звернення до суду з вказаним позовом (Т. 2, а. с. 84 - 86).
ДП «Сетам» у відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 просить відмовити в її задоволенні, посилаючись на те, що позивачкою не було надано доказів на підтвердження порушення Порядку проведення електронних торгів, та що ці порушення вплинули на результат торгів, що під час проведення електронних торгів були порушенні права позивачки (Т. 3, а. с. 181 - 189).
Адвокат Дабіжа О.А., діюча від імені ОСОБА_1 , у відзиві на зустрічну позовну заяву, просить в її задоволенні відмовити. Зазначає, що відповідачкою невірно обрано спосіб захисту, у зв`язку з чим зустрічний позов ОСОБА_6 не може бути задоволений. Крім того, зазначає, що ОСОБА_6 , проявивши розумну обачність перед придбанням спірної квартири, могла і повинна була знати, що така квартира була неодноразово відчужена без достатніх на те правових підстав. Та крім того, на момент проведення електронних торгів та звернення ОСОБА_6 до приватного нотаріуса ОМНО Фролової Р.В. і державного реєстратора Шевченка М.О. у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно існувала заборона відчуження нерухомого майна – спірної квартири, відповідно до ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 31.07.2018 року (Т. 4, а. с. 116 - 122).

Короткий зміст рішення суду, мотивування його висновків

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10 листопада 2020 рокувідмовленоу задоволенні вищевказаного первісного позову ОСОБА_1 .. 
Задоволено вищевказаний зустрічний позов ОСОБА_6 ..
Визнано за ОСОБА_6 право власності на квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею - 41,5 кв. м..
Рішення мотивоване тим, що є недоведеними та непідтвердженими належними доказами з боку позивачки  ОСОБА_1  обставини щодо фактичного виконання умов договору купівлі-продажу спірної квартири між ОСОБА_1  та ОСОБА_7 , що зареєстрований на Одеській товарній біржі за № 28225, та датований 29 жовтня 2002 року. У матеріалах справи відсутні належні докази передачі ОСОБА_7  грошей за спірну квартиру. Наявність довіреності на сплату комунальних послуг на ім`я дочки позивачки, розрахункових книжок, квитанцій про сплату комунальних послуг не є належним доказом передачі саме ОСОБА_1  спірної квартири, на підставі і на виконання зазначеного біржового договору 29 жовтня 2002 року. Позивачка не спростовує того факту, що нею не було зареєстровано право власності в КП «ОМБТІтаРОН».
На дату вирішення даної справи, питання про визнання дійсним договору купівлі-продажу спірної квартири між ОСОБА_1 (покупець) та ОСОБА_7 (продавець), зареєстрованого на Одеській товарній біржі за № 28225, датований 29 жовтня 2002 року, вже вирішено судом. Беручи до уваги, що ОСОБА_1 відмовлено у визнанні дійсним вказаного договору, суд вважав, що ОСОБА_1 не є власником спірної квартири і не має майнових прав щодо неї, оскільки у встановлений законом спосіб не змогла довести їх наявність.
Підстава позову щодо порушеного права власності ОСОБА_1 на спірну квартиру не знайшла свого доведення, не ґрунтуються на законі, як наслідок і не вбачається порушених прав та інтересів останньої, як власника квартири відносно спірної квартири.
Задоволення позовних вимог за первісним позовом про витребування спірної квартири у ОСОБА_6 , яка є добросовісним набувачем, також призведе до порушення ст. 1 Першого протоколу до конвенції, оскільки в такому випадку на ОСОБА_6  буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.
Державний реєстратори ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , приватний нотаріус ОМНО Фролова Р.В. є неналежними відповідачами.
Електронні торги з продажу ОСОБА_6 спірної квартири, відбулись 25.02.2019 року у відповідності до ч. 1 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження», а також відповідно до Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року № 2831/5, яким визначено правила проведення електронних торгів. Відсутні підстави вважати недійсними дані електронні торги, а також акт, виданий за їх результатами.
Щодо задоволення позову ОСОБА_6 , суд зазначив, що оскільки її право власності на спірну квартиру не визнається і оспорюється ОСОБА_1 , суд вважав ОСОБА_6 добросовісним набувачем спірної квартири, що набула її у визначений законом порядок і спосіб (Т. 5, а. с. 111 - 130).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги 

Адвокат Дабіжа О.А., діюча від імені ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити первісні позовні вимоги у повному обсязі, в задоволенні зустрічного позову відмовити. 

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права. 
Апелянт вказує на те, що: 1) судом було безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання про виклик та допит свідків; 2) помилковими є висновки суду щодо неналежності відповідачів - державних реєстраторів  ОСОБА_9  та ОСОБА_10 ; 3) судом не було враховано, що між  ОСОБА_7  та ОСОБА_1  було досягнуто всіх істотних умов договору купівлі-продажу, спірна квартира була фактично прийняття у власність позивачкою; 4) помилковими є посилання суду на справу №522/19230/17; 5) державна реєстрація права власності за ОСОБА_3  є противоправною, тому подальші договори купівлі-продажу також є недійсними в силу положень ч. 1 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 ЦК України; 6) судом не було враховано, що на час відчуження спірної квартири ОСОБА_6 було накладено арешт на спірне майно. Тому електронні торги відбулись під час дії арешту спірного нерухомого майна, а тому їх проведення та подальше відчуження майна було незаконним; 7) помилковими є висновки суду щодо добросовісності набуття ОСОБА_6 спірного майна (Т. 6, а. с. 1- 20).

Узагальнені доводи сторін в суді апеляційної інстанції

ДП «Сетам» у відзиві на апеляційну скаргу просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Доводи відзиву на апеляційну скаргу співпадають з доводами відзиву на позовну заяву (Т. 6, а. с. 68 - 71).
Адвокат Гофман О.Р., діючий від імені ОСОБА_6 , у відзиві на апеляційну скаргу просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зазначає, що належних та допустимих доказів, які б свідчили про передачу ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 грошових коштів за спірну квартиру, та передачі ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 спірної квартири. ОСОБА_1 не має жодного відношення і жодних майнових прав та законних інтересів щодо спірної квартири, які могли б бути порушеними відповідачами. ОСОБА_1 не було наведено жодних обґрунтувань, у чому саме на її думку полягало порушення порядку реалізації арештованого майна, і якими доказами вказане підтверджується, яким чином це вплинуло на результати торгів і порушило її права та законні інтереси. Безпідставними та необґрунтованими є сумніви апелянта щодо неправомірності набуття ОСОБА_6 права власності на спірне майно (Т. 6, а. с. 93 - 98).
Адвокат Клименко О.В., діючий від імені ОСОБА_5 , у відзиві на апеляційну скаргу просить залишити її без задоволення, а рішення суду залишити без змін. Адвокат зазначає, що недоведеними та непідтвердженими належними доказами з боку ОСОБА_1 є обставини щодо фактичного виконання умов договору купівлі-продажу спірної квартири між нею та ОСОБА_7 .. Не знайшли свого підтвердження та такі, що не ґрунтуються на вимогах закону, доводи про порушення права власності ОСОБА_1 на спірну квартиру. Оскільки позивачка не була власником спірної квартири, у неї відсутнє право на витребування спірного майна (Т. 6, а. с. 132 - 139).

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 24.12.2020 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10.11.2020 року було залишено без руху (Т. 6, а. с. 49 - 49 зворотна сторона).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 11.01.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10.11.2020 року (Т. 6, а. с. 53 - 53 зворотна сторона).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від  15.02.2021 року справу призначено до розгляду в приміщенні Одеського апеляційного суду (Т. 6, а. с. 92).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 15.11.2023 року витребувано у приватного нотаріуса Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун Марини Іванівни відомості щодо кола спадкоємців ОСОБА_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . (Т. 6, а.с. 204-204 зворотна сторона)
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 20.04.2023 року залучено до участі у справі правонаступника ОСОБА_1 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (Т. 6, а. с. 219 - 220).
Згідно Рішення Вищої ради правосуддя від 01.08.2023 року № 763/0/15-23 суддю ОСОБА_11 звільнено з посади судді Одеського апеляційного суду у відставку.
На підставі цього та керуючись Положенням про АСДС, було здійснено повторний автоматизований розподіл.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 01.09.2023 року вказану цивільну справу прийнято до провадження іншої колегії суддів. Справу призначено до розгляду (Т. 6, а. с. 228 - 229).
ОСОБА_2 та його представник - адвокат Дабіжа О.А. у судовому засіданні підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити. Рішення суду першої інстанції просили скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити первісні позовні вимоги, а у задоволенні зустрічного позову відмовити. 
Адвокат Гофман О.Р., діючий від імені ОСОБА_6 , у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Заяв, клопотань, зокрема про проведення судового засідання в режимі відеоконференції не надали.
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, час знаходження справи на розгляді апеляційного суду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, викладення учасниками справи своєї правової позиції у заявах по суті спору, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, заслухавши думку учасників справи, які прийняли участь в судовому засідання про можливість слухання справи за відсутності її інших учасників, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

3.Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзивів на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката Дабіжи О.А., діючої від імені ОСОБА_1 , правонаступником якої є - ОСОБА_2 , підлягає частковому задоволенню.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин 

14.11.2001 року на Одеській універсальній товарній біржі було укладено та зареєстровано Договір купівлі-продажу нерухомого майна №11/1612, а саме - двокімнатної квартири за адресою - АДРЕСА_1 , загальною площею - 41,5 кв. м., житловою площею - 26,6 кв. м., який укладено між ОСОБА_7 (продавець) та ОСОБА_3 (покупець) (Т. 1, а. с. 47 - 48).
29.10.2002 року на Одеській товарній біржі було укладено і зареєстровано Договір купівлі продажу нерухомого майна №28225 від 29.10.2002 року, а саме - двокімнатної квартири за адресою - АДРЕСА_1 , загальною площею - 41,5 кв. м., житловою площею - 26,6 кв. м., яка складається з наступних приміщень: - 1 – житлова кімната, площею - 10,1 кв. м.; - 2 – житлова кімната, площею - 16,5 кв. м.; - 3 – кухня, площею - 6,5 кв. м.; - 4 – санвузол, площею - 2,4 кв. м.; - 5 – коридор, площею - 3,3 кв. м.; - 6 – комора, площею - 2,0 кв. м.; - балкон, площею - 0,7 кв. м., який укладено між ОСОБА_7 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) (Т. 1, а. с. 16 - 17).
У липні 2017р. ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_7 про визнання дійсним зазначеного вище договору купівлі продажу спірної квартири та визнання права власності. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23.06.2017 р. відкрито провадження по справі. Ухвалою суду від 18.01.2018р. позов залишено без розгляду.
У жовтні 2017 р. ОСОБА_1 повторно звертається до суду з позовом до ОСОБА_7 про визнання дійсним зазначеного вище договору купівлі продажу спірної квартири та визнання права власності. Свої вимоги обґрунтувала тим, що 29.10.2002р. за ціною - 16 450 грн. на Одеській товарній біржі вона придбала у ОСОБА_7 вказану квартиру на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна.
Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 13.10.2017р. відкрито провадження по справі.
Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2017 року (справа № 522/19230/17) задоволено повністю позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_7 про визнання дійсним зазначеного вище договору купівлі продажу спірної квартири № 28225 від 29.10.2002 року, укладеного на Одеській товарній біржі та визнання за ОСОБА_1 права власності на спірну квартиру.
За наслідками перегляду даного рішення, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 (власника квартири на дату прийняття рішення), постановою Апеляційного суду Одеської області від 03.04.2018 року вказане заочне рішення було скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено повністю. 
У результаті розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 на вищевказану постанову апеляційної інстанції, 01.04.2020 року Верховний Суд України залишив касаційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а Постанову Апеляційного суду Одеської області від 03 квітня 2018 року залишив без змін.
08.08.2017 р. право власності на спірну квартиру було зареєстровано державним реєстратором ОСОБА_9 за ОСОБА_3 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16.08.2017 р., на підставі договору купівлі-продажу №11/612 виданого 14.11.2001 р. Одеською універсальною біржою.
У подальшому ОСОБА_3 продав спірну квартиру - ОСОБА_4 , згідно нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Таранською А.М. 14.11.2017 року договору купівлі-продажу за ціною - 149 678,88 грн..  
31.05.2018 року ОСОБА_4 продала спірну квартиру - ОСОБА_5 , згідно нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Чередниченко Г.А.. договору купівлі-продажу за реєстр. №858, за ціною - 49 931 грн..  
За виконавчим написом №325, виданим 17.12.2018 року приватним нотаріусом ОМНО Тиквенко А.В. про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_12 заборгованості в сумі – 698 950 грн., було відкрито виконавче провадження приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Долинським М.М., спірна арештована квартира була передана до ДП «СЕТАМ» 01.02.2019 року для реалізації на електронних торгах.
У період з 05.02.2019 року по 25.02.2019 року через систему електронних торгів арештованим майном «СЕТАМ» в мережі інтернет за адресою – setam.net.ua відбувалась реєстрація учасників торгів № 389619, що проводились 25.02.2019 року з реалізації спірної квартири.
ОСОБА_6 22.02.2019 року через особистий кабінет у відповідному сервісі setam.net.ua, було подано заявку на участь у вказаних електронних торгах та її було прийнято і визначено мене «учасником під № 5».
Із метою участі у вказаних торгах 22.02.2019 року о 16:50, в порядку визначеному ДП «СЕТАМ», ОСОБА_6 сплатила гарантійний внесок у сумі - 34 738,70 грн..
25.02.2019 року на момент початку електронних торгів, крім ОСОБА_6 було зареєстровано та затверджено ще два учасники (учасники під № 6 та №7), що сплатили необхідну суму гарантійних внесків. Даний факт підтверджується списком учасників у розділі «заявки на участь у торгах» з електронного ресурсу за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_4 .
25.02.2019 року ОСОБА_6 зробила ставку і запропонувала стартову ціну лоту. По закінченню торгів об 18:00 25.02.2019 року, за відсутності інших цінових пропозицій з боку двох учасників-конкурентів, торги закінчились і системою переможцем було визначено ОСОБА_6 .. Даний факт підтверджується протоколом проведення електронних торгів № 389619 від 25.02.2019 року.
25.02.2019 року спірна квартира була реалізована організатором електронних торгів ДП «СЕТАМ» через мережу Інтернет, за результатом яких спірну квартиру було придбано - ОСОБА_6 за ціною – 694 774 грн., про що було складено відповідний Акт, на підставі протоколу про проведення електронних торгів №389619 від 25.02.2019 р..
На підставі даного протоколу, ОСОБА_6 було сплачено залишок вартості лоту без урахування суми гарантійного внеску, а саме - 660 035,30 грн.. Факт сплати ОСОБА_6 та отримання приватним виконавцем Долинським Миколою Миколайовичем даної суми, підтверджується актом приватного виконавця від 04.03.2019 року про проведені електронні торги.
Згідно акту приватного виконавця від 04.03.2019 року про проведені електронні торги, визначено, що електронні торги є такими, що відбулися, а даний акт є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, а саме, двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 .
Належність на праві власності спірної квартири боржнику – ОСОБА_5 на дату проведення торгів підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, договором купівлі-продажу спірної квартири, інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за боржником – ОСОБА_5 станом на 05.03.2019 року.
У відповідності до ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження», на підставі вказаного акту про проведення електронних торгів, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р. В. засвідчено, що двокімнатна квартира АДРЕСА_2 належить ОСОБА_6 на праві приватної власності. Даний факт підтверджується свідоцтвом від 06.03.2019 року про право власності на зазначену вище квартиру.
Рішенням державного реєстратора КП «Департамент державної реєстрації» Шевченка Олега Олександровича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень номер: 45856585 від 06.03.2019, право власності, на зазначену квартиру було зареєстровано за ОСОБА_6 .. Даний факт підтверджується витягом про право власності.
По справі виникли правовідносини щодо права власності.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права 

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні первісних позовних вимог ОСОБА_1 .. Разом з тим вважає, що суд дійшов помилкових висновків щодо мотивів відмови в задоволенні позову. 

Мотиви прийняття/відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі та прийняття/відхилення аргументів викладених у відзивах на апеляційну скаргу

Відповідно до статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
У пункті 8 частини третьої статті 129 Конституції України визначено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках – на касаційне оскарження судового рішення.
Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на апеляційне оскарження судового рішення.
Як указує Європейський суд з прав людини (надалі – ЄСПЛ), у пункті 1     статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод         (далі – Конвенція) закріплене «право на суд» разом із правом на доступ до суду, тобто правом звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36).
Проте такі права не є абсолютними та можуть бути обмежені, але лише таким способом і до такої міри, що не порушує сутність цих прав (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 17 січня 2012 року у справі «Станєв проти Болгарії» (Stanev v. Bulgaria), заява № 36760/06, § 230).
ЄСПЛ наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких – не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише формальним, але і реальним (рішення Європейського суд з прав людини у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» (De Geouffre de la Pradelle v. France, заява № 12964/87, § 28).
Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи (частина друга статті 30 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції).
Позов може бути пред`явлений до кількох відповідачів.  Участь у справі кількох відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо:  1) предметом спору є їхні спільні права чи обов`язки;  2) права і обов`язки кількох відповідачів виникли з однієї підстави;  3) предметом спору є однорідні права й обов`язки (стаття 32 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції).
Позивач має право об`єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов`язаних між собою (частина друга статті 118 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції).
Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (частина перша статті 33 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції).
Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.
Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову – обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.
Звертаючись до суду з вказаним неодноразово уточненим первісним позовом, позивачка зокрема просила визнати за нею право власності на спірну квартиру, на підставі укладеного з ОСОБА_7 біржового договору від 29.10.2002 року, визнати недійсним біржовий договір купівлі-продажу спірної квартири, укладений 14.11.2001 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 .. 
Як встановлено за матеріалами справи, 14.11.2001 року на Одеській універсальній товарній біржі було укладено та зареєстровано Договір купівлі-продажу нерухомого майна №11/1612, а саме - двокімнатної квартири за адресою - АДРЕСА_1 , загальною площею - 41,5 кв. м., житловою площею - 26,6 кв. м., який укладено між ОСОБА_7 (продавець) та ОСОБА_3 (покупець) (Т. 1, а. с. 47 - 48).
29.10.2002 року на Одеській товарній біржі було укладено і зареєстровано Договір купівлі продажу нерухомого майна №28225 від 29.10.2002 року, а саме - двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею - 41,5 кв. м., житловою площею - 26,6 кв. м., який укладено між ОСОБА_7 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) (Т. 1, а.с. 16-17)
Отже, з вказаного слідує, що оспорюючи договір купівлі-продажу укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , та заявляючи вимогу про визнання за нею права власності з підстав укладення з ОСОБА_7 біржового договору, позивачкою не було визначено/залучено до участі у справі в якості відповідачки - ОСОБА_7 ..
Відповідно до ст. 216 ЦК України  недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Отже, за встановлених колегією суддів обставин рішення суду першої інстанції у цій справі є таким, що стосується прав, свобод, інтересів та обов`язків ОСОБА_7 , і такий спір не може бути вирішено без її участі.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року по справі № 523/9076/16-ц вказала, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року в справі № 761/23904/19 вказав, що визначення у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.
Колегія суддів прийшла до висновку про відсутність підстав для задоволення первісного позову, оскільки у даній справі неналежний суб`єктний склад учасників справи, а саме не залучено до участі у справі ОСОБА_7 , як сторони договору, на підставі якого позивачка просить визнати за нею право власності на спірну квартиру, та сторони договору, який позивачка просить визнати недійсним. 
Щодо зустрічного позову, колегія суддів виходить з наступного.
Судом встановлено, що у період з 05.02.2019 року по 25.02.2019 року через систему електронних торгів арештованим майном «СЕТАМ» в мережі інтернет за адресою – setam.net.ua відбувалась реєстрація учасників торгів № 389619, що проводились 25.02.2019 року, щодо реалізації спірної квартири.
ОСОБА_6 22.02.2019 року через особистий кабінет у відповідному сервісі setam.net.ua, було подано заявку на участь у вказаних електронних торгах та її було прийнято і визначено мене «учасником під № 5».
Із метою участі у вказаних торгах 22.02.2019 року о 16:50, в порядку визначеному ДП «СЕТАМ», ОСОБА_6 сплатила гарантійний внесок у сумі - 34 738,70 грн..
25.02.2019 року на момент початку електронних торгів, крім ОСОБА_6 було зареєстровано та затверджено ще два учасники (учасники під № 6 та №7), що сплатили необхідну суму гарантійних внесків. Даний факт підтверджується списком учасників у розділі «заявки на участь у торгах» з електронного ресурсу за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_4 .
25.02.2019 року ОСОБА_6 зробила ставку і запропонувала стартову ціну лоту. По закінченню торгів об 18:00 25.02.2019 року, за відсутності інших цінових пропозицій з боку двох учасників-конкурентів, торги закінчились і системою переможцем було визначено ОСОБА_6 .. Даний факт підтверджується протоколом проведення електронних торгів № 389619 від 25.02.2019 року.
25.02.2019 року спірна квартира була реалізована організатором електронних торгів ДП «СЕТАМ» через мережу Інтернет, за результатом яких спірну квартиру було придбано - ОСОБА_6 за ціною – 694 774 грн., про що було складено відповідний Акт, на підставі протоколу про проведення електронних торгів №389619 від 25.02.2019 р..
На підставі даного протоколу, ОСОБА_6 було сплачено залишок вартості лоту без урахування суми гарантійного внеску, а саме - 660 035,30 грн.. Факт сплати ОСОБА_6 та отримання приватним виконавцем Долинським Миколою Миколайовичем даної суми, підтверджується актом приватного виконавця від 04.03.2019 року про проведені електронні торги.
Згідно акту приватного виконавця від 04.03.2019 року про проведені електронні торги, визначено, що електронні торги є такими, що відбулися, а даний акт є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, а саме, двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 .
Належність на праві власності спірної квартири боржнику – ОСОБА_5 на дату проведення торгів підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, договором купівлі-продажу спірної квартири, інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за боржником – ОСОБА_5 станом на 05.03.2019 року.
У відповідності до ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження», на підставі вказаного акту про проведення електронних торгів, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р. В. засвідчено, що двокімнатна квартира АДРЕСА_2 належить ОСОБА_6 на праві приватної власності. Даний факт підтверджується свідоцтвом від 06.03.2019 року про право власності на зазначену вище квартиру.
Рішенням державного реєстратора КП «Департамент державної реєстрації» Шевченка Олега Олександровича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень номер: 45856585 від 06.03.2019, право власності, на зазначену квартиру було зареєстровано за ОСОБА_6 .. Даний факт підтверджується витягом про право власності.
У відповідності до ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження», на підставі вказаного акту про проведення електронних торгів, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р. В. засвідчено, що двокімнатна квартира АДРЕСА_2 належить ОСОБА_6 на праві приватної власності. Даний факт підтверджується свідоцтво від 06.03.2019 року про право власності на зазначену вище квартиру (Том 3, а. с.15).
Рішенням державного реєстратора КП «Департамент державної реєстрації» Шевченко Олега Олександровича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень номер: 45856585 від 06.03.2019, право власності, на зазначену квартиру було зареєстровано за ОСОБА_6 . Даний факт підтверджується витягом про право власності (Том 3, а.с.15).
Проведений судом аналіз матеріалів справи та положень Закон України «Про виконавче провадження», положення Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, положення Наказу Міністерства юстиції України від 02.10.2015 №1885/5 «Про реалізацію арештованого майна шляхом проведення електронних торгів» (діяв на момент проведення торгів) та положення Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року № 2831/5, доводить, що електронні торги, проведені 25 лютого 2019 року державним підприємством «СЕТАМ» з реалізації спірної квартири, набуття спірної квартири ОСОБА_6 ,видача акту від 04.03.2019 року приватним виконавцем Долинським Миколою Миколайовичем від 04.03.2019 року, видача свідоцтва від 06.03.2019 року про право власності на спірну квартиру та відповідна реєстрація права власності на неї – відбулась з дотриманням норм діючого законодавства.
Окремо в результаті аналізу встановлено, що вказані акти не містять положень, які б виключали або обмежували можливість проведення електронних торгів на підставі такого виду обтяження як арешт нерухомого майна.
Варто звернути увагу на правову позицію Верховного Суду України, висловлену у постанові від 02.05.2018 року у справі № 910/10136/17, де суд дійшов висновку: «Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в його продажу, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця – учасника прилюдних торгів, та враховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином.
Предметом регулювання статті 1 Першого протоколу є втручання держави у право на мирне володіння майном. У практиці ЄСПЛ (наприклад, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати, аналізуючи сумісність втручання в право особи на мирне володіння майном з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи можна вважати втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) є пропорційним визначеним цілям. 
Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону, нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним щодо застосування та наслідків дії його норм.
Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення суспільного, публічного інтересу, за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.
Критерій пропорційності передбачає, що втручання в право власності буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними із втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що ставиться для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».
При цьому ЄСПЛ у питаннях оцінки пропорційності, як і в питаннях наявності суспільного, публічного інтересу, визнає за державою досить широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах.
Тож для розкриття критерію пропорційності вагоме значення має визначення судами добросовісності/недобросовісності набувача майна.
Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).
Отже, положеннями частини другої статті 328 ЦК України встановлюється презумпція правомірності набуття права власності, за якою право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не встановлено в судовому порядку або незаконність набуття права власності прямо не передбачена законом.
Факт неправомірності набуття права власності, якщо це не передбачено законом, підлягає доказуванню, а правомірність набуття права власності передбачає його законність і добросовісність.
Добросовісність є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). На необхідність оцінювати наявність або відсутність добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна неодноразово звертала увагу Велика Палата Верховного Суду (пункт 51 постанови від 26 червня 2019 року у справі № 669/927/16-ц (провадження № 14-192цс19), пункт 46.1 постанови від 1 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 (провадження № 14-436цс19)).
Судові рішення, постановлені за відсутності перевірки добросовісності/недобросовісності набувача, що має важливе значення як для застосування положень статей 387, 388 ЦК України, так і для визначення критерію пропорційності втручання у право набувача майна, не можуть вважатися такими, що відповідають нормам справедливого судового розгляду згідно зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України.
Якщо спірне майно є об`єктом нерухомості, то для визначення добросовісності його набувача крім приписів статті 388 ЦК України слід застосовувати спеціальну норму пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якої державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже, добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Тому за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень.
Колегія суддів звертає увагу, що арешт на підставі ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 31.07.2018 року, було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно лише - 22.02.2019 року час реєстрації 17:39:48. 
Наведене узгоджується з нормами ст. ст. 650, 655 та ч. 4 ст. 656 ЦК України, що відносять до договорів купівлі-продажу процедуру прилюдних торгів.
Таким чином, відчуження майна з прилюдних торгів належить до угод купівлі-продажу, а від так така угода може визнаватися недійсною у судовому порядку з підстав не додержання в момент її вчинення вимог, встановлених частинами 1-3 та 6 ст. 203 ЦК України (ч. 1 ст. 215 ЦК України).
Разом із тим, слід зазначити, що оскільки за змістом ч.1 ст. 215 ЦК України, підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами прилюдних торгів, то підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів.
Вірними є висновки суду першої інстанції, що ОСОБА_1 в процесі розгляду справи не довела наявності порушень встановлених законодавством правил проведення торгів.
Враховуючи той факт, що електронні торги з продажу ОСОБА_6 спірної квартири, що відбулись 25.02.2019 року у відповідності до ч. 1 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження», а також відповідно до Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року № 2831/5, яким визначено правила проведення електронних торгів, відсутні підстави вважати недійсними дані електронні торги, а також акт виданий за їх результатами.
Проаналізувавши положення Закону України «Про нотаріат» та Наказу Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», суд приходить до висновку, що наявність обтяження (арешту спірної квартири), на яке посилається ОСОБА_1 , не було і не є підставою для відмови у видачі свідоцтва від 06.03.2019 року про право власності на спірну квартиру ОСОБА_6 ..
Проаналізувавши положення п. 3 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (редакція від 04.02.2019 року), суд приходить до висновку, що відмова в державній реєстрації прав з підстави, зазначеної у пункті 6 частини першої цієї статті (наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно), не застосовується у разі, державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що набувається у результаті його примусової реалізації відповідно до закону. Враховуючи, що спірна квартира була придбана ОСОБА_6 в результаті її примусової реалізації через електронні торги, то наявність обтяження, на яке посилається ОСОБА_1 , не було підставою для відмови в реєстрації за ОСОБА_6 права власності.
Відповідно ч. 3 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно з ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, способом захисту цивільних прав та інтересів,зокрема, є визнання права.
З урахуванням положень частини першої статті 15 та ч.1статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.
Оскільки право власності ОСОБА_6 не визнається ОСОБА_1 , колегія суддів на підставі встановлених обставин, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірних висновків про те, що ОСОБА_6 є добросовісним набувачем спірної квартири, набула її у визначений законом порядок і спосіб.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми процесуального права, якими керувався суд апеляційної інстанції 

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги адвоката Дабіжи Олени Анатоліївни, діючої від імені ОСОБА_1 , правонаступником якої є - ОСОБА_2 , є частково доведеними, а тому вона підлягає частковому задоволенню.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги змінює судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.
Згідно із ч. 4 ст. 376 ЦПК України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Оскільки висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають правовідносинам, які виникли між сторонами, колегія суддів вважає, що мотивувальна частина рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 , правонаступником якої є - ОСОБА_2 , підлягає зміні шляхом викладення мотивувальної частини рішення суду в цій частині в редакції даної постанови.
В решті рішення суду необхідно залишити без змін.

Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.
Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, 
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Дабіжи Олени Анатоліївни, діючої від імені ОСОБА_1 , правонаступником якої є - ОСОБА_2 , – задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 листопада 2020 року – змінити. Викласти мотивувальну частину рішення суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 , правонаступником якої є - ОСОБА_2 , до Комунального підприємства «Центр державної реєстрації», державного реєстратора Одеської обласної філії комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Іскрова Олега Вікторовича, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Долинського Миколи Миколайовича, державного підприємства «Сетам», ОСОБА_6 , приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Фролової Руслани Валеріївни, державного реєстратора комунального підприємства «Департамент державної реєстрації» Шевченка Максима Олександровича про скасування рішення державного реєстратора, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна, про скасування записів про право власності, визнання права власності, визнання електронних торгів, витребування майна в редакції мотивувальної частини даної постанови.

В решті рішення - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 28 грудня 2023 року.

Головуючий суддя:                                         А. П. Заїкін

Судді:                                                         С. О. Погорєлова                                                
                                                                О. М. Таварткіладзе