Справа № 308/5145/22

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        22 лютого 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

Головуючого – судді Фазикош Г. В. 
суддів Куштана Б. П., Мацунича М. В.

з участю секретаря Савинець В. Ю. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Пітух Василь Іванович, на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 23 серпня 2023 року, ухвалене суддею Дегтяренко К. С., по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, індексу інфляції та трьох відсотків річних, -

В С Т А Н О В И В :

В травні 2022 року ОСОБА_2 пред`явила позов до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, індексу інфляції та трьох відсотків річних.

Свої вимоги мотивувала тим, що постановою Закарпатського апеляційного суду від 05.03.2019 року у справі № 308/1904/17 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми задоволено, стягнуто з останнього на її користь 549 612 грн. та 5 497 грн. судового збору 

Звернення до суду з позовом у справі № 308/1904/17 було зумовлено тим, що в листопаді 2002 року вона з сім`єю заселилася в квартиру за адресою АДРЕСА_1 , зі згоди відповідача і членів його сім`ї, так як домовилася з ними про купівлю-продаж даної квартири. Ціна квартири складала 14 400 доларів США. Вказану суму коштів вона передала відповідачу та членам його сім`ї, про що свідчить розписка від 03.07.2002 року та договір завдатку від 16.11.2002 року. Договір завдатку та розписку про отримання коштів підписував ОСОБА_1 , титульний володілець спірної квартири, який був хрещеним батьком її дітей. Договір купівлі-продажу квартири в нотаріальній формі не укладався, оскільки четвертий співвласник квартири був за кордоном (про це їй стало відомо тільки після того, як вона передала за квартиру всі кошти). Тому, відповідач з сім`єю пообіцяв підписати договір після приїзду четвертого співвласника, до травня 2003 року, що підтверджується п.2 договору завдатку. Але після повернення в Україну четвертого співвласника, через різні надумані причини, Федьки перекладали підписання основного договору. 

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 помер. Спадщину після його смерті оформив його син – відповідач у даній справі ОСОБА_1 , згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.12.2013 року, про яке їй стало відомо тільки при її виселенні. Ставши власником частини квартири, відповідач з своїм старшим братом та мамою у лютому 2015 року подав до суду позов про її виселення з всіма членами сім`ї. Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 21.01.2016 року її та всю її сім`ю (чоловіка, сина, доньку) виселено з спірної квартири. Вона з сім`єю залишилися і без житла і без коштів.

Добровільно постанову Закарпатського апеляційного суду у справі № 308/1904/17 про повернення коштів відповідач не виконав, тому було відкрито ВП № 58990439, про що свідчить відповідна постанова про відкриття виконавчого провадження від 25.04.2019 року. Наразі, постанова залишається не виконаною до цього часу.

За таких обставин, внаслідок умисного невиконання відповідачем постанови Закарпатського апеляційного суду від 05.03.2019 року у справі № 308/1904/17, неможливістю користуватися належними їй коштами, їх знеціненням, позивачка вимушена звернутися за захистом своїх прав до суду і просить стягнути з ОСОБА_1 на її користь 144 078, 06 грн. індексу інфляції за період з квітня 2019 року по березень 2022 року та 49 465, 08 грн., що складає 3% річних за період з 05 квітня 2019 року по 04 квітня 2022 року. Крім того позивачка вважає, що такими діями відповідача їй завдано моральну шкоду, яка полягає у порушенні протягом багатьох років у неї сну, спокою, що порушувало її нормальний ритм життя. Від цього страждала не лише позивачка, а і вся її сім`я. Моральну шкоду вона оцінює у 743 155, 14 грн. (Т.1, а.с.1-10).

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 23 серпня 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 121 740, 88 грн. індексу інфляції за період з 21 вересень 2020 року по 04 квітня 2022 року, 25 329, 79 грн. три % річних за період з 21 вересня 2020 року по 04 квітня 2022 року, 20 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, а разом стягнути 167 070, 67 грн. (Т.1, а.с.207-216).

На це рішення відповідач ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Пітух В. І., подав апеляційну скаргу. Зазначають, що суд першої інстанції не врахував усіх обставин справи, не дотримався правових позицій Верховного Суду, внаслідок чого ухвалив у даній справі незаконне та необґрунтоване судове рішення. З огляду на це апелянт просить рішення місцевого суду скасувати, а позов задовольнити лише в частині стягнення трьох відсотків річних на підставі ст. 625 ЦК України за період з 21.09.2020 року по 04.04.2020 року в розмірі 25 329, 79 грн. (Т.1, а.с.219-230).

У судовому засіданні в апеляційній інстанції адвокат Пітух В. І. апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити.

Позивачка ОСОБА_2 та її адвокат Бухтоярова О. В. проти апеляційної скарги заперечили та просили її відхилити.

Заслухавши пояснення присутніх учасників процесу, дослідивши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

З матеріалів справи слідує, що вирішенню даної справи передувало вирішення справи № 308/1904/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про повернення завдатку.

Зокрема, звернення до суду з позовом у справі № 308/1904/17 було зумовлено тим, що в листопаді 2002 року позивачка ОСОБА_2 з сім`єю заселилася в квартиру за адресою АДРЕСА_1 , зі згоди відповідача і членів його сім`ї, так як домовилася з ними про купівлю-продаж даної квартири. Ціна квартири складала 14 400 доларів США. Вказану суму коштів вона передала відповідачу та членам його сім`ї, про що свідчить розписка від 03.07.2002 року та договір завдатку від 16.11.2002 року. Договір завдатку та розписку про отримання коштів підписував ОСОБА_1 , титульний володілець спірної квартири. 

Договір купівлі-продажу квартири в нотаріальній формі не укладався, оскільки четвертий співвласник квартири був за кордоном (про це їй стало відомо тільки після того, як вона передала за квартиру всі кошти). Тому, відповідач з сім`єю пообіцяв підписати договір після приїзду четвертого співвласника, до травня 2003 року, що підтверджується п.2 договору завдатку. Але після повернення в Україну четвертого співвласника, через різні надумані причини, Федьки перекладали підписання основного договору. 

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 помер. Спадщину після його смерті оформив його син – відповідач у даній справі ОСОБА_1 , згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.12.2013 року, про що стало відомо тільки при виселенні позивачки. Ставши власником частини квартири, відповідач з своїм старшим братом та мамою у лютому 2015 року подав до суду позов про виселення позивачки разом з всіма членами її сім`ї. Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 21.01.2016 року позов про виселення було задоволено. Позивачка з сім`єю залишилися і без житла і без коштів.

Звернувшись із позовом до суду у справі № 308/1904/17 про повернення коштів (завдатку), постановою Закарпатського апеляційного суду від 05.03.2019 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму в розмірі 549 612 грн., що складає еквівалент переданого в доларах США завдатку.

Добровільно постанову Закарпатського апеляційного суду у справі № 308/1904/17 про повернення коштів відповідач не виконав, тому було відкрито ВП № 58990439, про що свідчить відповідна постанова про відкриття виконавчого провадження від 25.04.2019 року. Наразі, постанова залишається не виконаною до цього часу.

Згідно статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З цього приводу, колегія суддів констатує, що платежі встановлені ст. 625 ЦК України є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення виконання ним грошового зобов`язання, яка має компенсаційний, а не штрафний характер. Компенсація полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

За таких обставин, внаслідок невиконання відповідачем постанови Закарпатського апеляційного суду від 05.03.2019 року у справі № 308/1904/17, неможливістю користуватися належними коштами, їх знеціненням, позивачка обґрунтовано звернулася з позовом до суду про стягнення 3 % річних, а також інфляційних втрат.

Визначаючи платежі, передбачені ст. 625 ЦК України, суд першої інстанції вірно виходив з дати 21 вересня 2020 року, оскільки саме в цей час Верховний Суд остаточно вирішив дану справу та виніс своє рішення про залишення касаційної скарги без задоволення. До цього часу постанова Закарпатського апеляційного суду від 05.03.2019 року у справі № 308/1904/17 була зупинена Верховним Судом.

Отже, відповідно до наданого позивачем розрахунку з 21 вересня 2020 року по 04 квітня 2022 року три відсотки річних становлять суму 25 329, 79 грн. 

У свою чергу інфляційні втрати за період з 21 вересня 2020 року по 04 квітня 2022 року становлять 121 740, 88 грн. 

Наданий розрахунок 3 % річних, а також інфляційних втрат є деталізований, обґрунтований, зауважень з боку суду до нього не має.

Доводи апелянта про те, що індекс інфляції в даному випадку не підлягає врахуванню, оскільки завдаток передавався в доларах США, не заслуговують на увагу, так як в подальшому, на підставі судового рішення, зобов`язання було змінено та визначено в гривнях.

Щодо відшкодування моральної шкоди, то з цього приводу апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

В даному випадку моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких позивачка зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї та близьких родичів, а також у душевних стражданнях, яких позивачка зазнала у зв`язку із неможливістю повернути свої кошти.

При визначенні розміру моральної шкоди суд першої інстанції врахував характер правопорушення, глибину душевних страждань, позбавлення можливості користуватися своєю власністю (коштами), ступень вини відповідача, а також вимоги розумності і справедливості.

Отже, враховуючи скільки часу пройшло з моменту винесення судового рішення про повернення коштів, втрату протягом багатьох років у позивачки сну та спокою, що порушувало її нормальний ритм життя, визначення розміру моральної шкоди в сумі 20 000 грн. відповідає характеру правопорушення та обставинам справи.

За цих обставин рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування не має.

Враховуючи наведене, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, - 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Пітух Василь Іванович, – залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 23 серпня 2023 року – залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 лютого 2024 року.

       Головуючий
                               
       Судді