ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ                                               
 
14 лютого 2024 року
м. Київ
 
справа № 133/1923/21
 
провадження № 61-10438св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д. 
суддів: Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
позивач -ОСОБА_1 , 
відповідач --  ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_2 , яка подана його представником - адвокатом Сєчком Валерієм Леонардовичем, на постанову Вінницького апеляційного суду від 13 липня 2023 року у складі колегії суддів: Ковальчука О. В., Сала Т. Б., Якименко М. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.    Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом                                              до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.
 
Позовна заява мотивована тим, що 28 березня 2019 року ОСОБА_2 отримав у борг від нього грошові кошти у розмірі 42 000 доларів США, про що написав того самого дня розписку. Ними визначений термін повернення позики - до 01 серпня        2019 року та, якщо до цього терміну ОСОБА_2 не поверне                            ОСОБА_1 суму позики, він зобов`язується сплатити останньому подвійну грошову суму, а саме 84 000 доларів США. 
Вказував, що свої зобов`язання за договором виконав, надавши ОСОБА_2 вказаний розмір грошових коштів, однак відповідачем умови цього договору не були виконані, станом на 01 серпня 2019 року грошові кошти, отримані за договором позики, ним не повернуті. У тексті позовної заяви зазначено, що 84 000 доларів США є еквівалентним 2 290 680 грн.
 
Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача на свою користь суму боргу за договором позики у розмірі 2 290 680 грн.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 28 березня 2023 року у складі судді Кучерук І. М. у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Рішення суду мотивовано тим, що предметом укладеного між сторонами договору позики були гроші в іноземній валюті (а не гривня та не гривневий еквівалент), з огляду на те, що сторони не обумовили іншого порядку повернення заборгованості, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості у національній валюті - гривні.
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
 
Постановою Вінницького апеляційного суду від 13 червня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 28 березня                2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.
Позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі                        1 145 340 грн.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
Судове рішення мотивовано тим, що суд першої інстанції не встановив справжню правову природу правовідносин сторін, якими підтверджено правовідносини позики і факт передання позивачем відповідачу в позику коштів та не звернув увагу на те, що порядок визначення суми, що підлягає сплаті за зобов`язанням, у розписці конкретно не визначений, внаслідок чого дійшов необґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову у цій частині. Стягнення боргу в національній валюті України - гривні не заборонено, тому відмова у стягненні отриманих відповідачем коштів, є безпідставною.
При цьому, суд вважав безпідставними вимоги позивача щодо подвоєння суми коштів, які підлягають поверненню, оскільки це суперечить статті 625 ЦК України.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі, поданій у липні 2023 року до Верховного Суду, ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить постанову Вінницького апеляційного суду від 13 липня 2023 року у частині задоволених позовних вимог скасувати та залишити в силі рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 28 березня 2023 року в цій частині.
 
Судові рішення в частині позовних вимог ОСОБА_1 , в яких судами було йому відмовлено, ним не оскаржуються, тому Верховним Судом у силу статті 400 ЦПК України не перевіряються.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції безпідставно задовольнив позовні вимоги про стягнення боргу в гривні, оскільки грошові кошти були надані в доларах США, а позивач таких вимог не заявляв, тому у задоволенні позову слід було відмовити.
Вважає, що судове рішення апеляційного суду суперечить правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі                             № 373/2054/16 та не наведено підстав для відступлення від таких висновків.
 
Щодо відзиву на касаційну скаргу 
 
Верховний Суд залишає без розгляду поданий ОСОБА_1 відзив на касаційну скаргу, оскільки усупереч частині четвертій статті 395 ЦПК України заявник не додав до нього докази надіслання копії відзиву іншій стороні                     (див. пункт 18 постанови Великої Палати Верховного Суду від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19 (провадження № 12-4гс21)).
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 06 вересня 2023 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано цивільну справу із суду першої інстанції. 
 
21 вересня 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 01 лютого 2024 року справу призначено до розгляду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
ОСОБА_2 28 березня 2019 року отримав у борг від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 42 000 доларів США, про що написав того самого дня розписку. Сторони погодили термін повернення позики - до 01 серпня 2019 року. Якщо до цього терміну ОСОБА_2 не повертає ОСОБА_1 суму позики, він зобов`язується сплатити останньому подвійну грошову суму, а саме                                               84 000 доларів США (а. с. 15).
 
2.    Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
 
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України. 
 
Підставою касаційного оскарження зазначеного судового рішення   ОСОБА_2 вказує неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування апеляційним судом норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду                    від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16 та від 13 липня 2022 року у справі                          № 363/1834/17, що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Касаційна скарга   ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Судове рішення суду апеляційної інстанції в оскаржуваній частині ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.
 
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
 
Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
 
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. 
 
Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
 
Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.
 
За своїми правовими характеристиками договір позики є реальним, оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана в оригіналі розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання.
 
З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
 
Зазначені правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц.
 
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
 
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
 
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). 
 
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
 
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
 
Встановивши, що ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в борг у сумі 42 000 доларам США, проте не виконує обов`язку з їх повернення, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми отриманих у борг коштів. 
 
При цьому, врахувавши принцип диспозитивності, те, що позивачем було заявлено позовну вимогу в гривні у розмірі, еквівалентному визначеній в розписці сумі в доларах США, суд правильно стягнув борг у гривні.
 
Верховний Суд зазначає, що предметом позову є стягнення коштів за договором позики. Позивач визначив ці кошти у гривні і це є його диспозитивним правом на розпорядження своїм матеріальним правом (стаття 13 ЦК України, стаття 13 ЦПК України).
 
Доводи касаційної скарги про неврахування апеляційним судом правових висновків Великої Палати Верховного Суду щодо стягнення боргу у тій валюті, у якій його було отримано, є безпідставними, оскільки, у наведених заявником справах, Велика Палата Верховного Суду не робила категоричного висновку про необхідність стягнення отриманого в іноземній валюті боргу виключно в цій валюті, без можливості отримання його в національній валюті України - гривні, якщо того бажає позивач, а тільки вказала про таку можливість.
 
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до частини першої               статті 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. ОСОБА_2 у касаційній скарзі не заперечує факт отримання коштів у борг у позивача, при цьому, наводячи довід касаційної скарги виключно щодо неможливості стягнення боргу в гривні, не вказує, чим саме були порушені його права таким стягненням. Зазначене свідчить виключно про намагання уникнути виконання своїх зобов`язань.
 
Інших доводів щодо незаконності та необґрунтованості судового рішення апеляційного суду в оскаржуваній частині касаційна скарга не містить.
 
Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Оскільки доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду в оскаржуваній частині не спростовують, на законність та обґрунтованість його судового рішення не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову в цій частині - без змін.
 
Підстав для покладення на позивача судових витрат, як просить заявник у касаційній скарзі, немає, оскільки Верховний Суд залишає постанову апеляційного суду в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1  без змін.
 
Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана його представником - адвокатом Сєчком Валерієм Леонардовичем, залишити без задоволення.
 
Постанову Вінницького апеляційного суду від 13 липня 2023 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий   Судді: | Д. Д. Луспеник   І. Ю. Гулейков   Б. І. Гулько   Г. В. Коломієць   Р. А. Лідовець