ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ 
"23" січня 2024 р.           Справа№ 910/7696/23
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Владимиренко С.В.
суддів:            Ходаківської І.П. 
          Демидової А.М. 

за участю секретаря судового засідання Невмержицької О.В.
за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 23.01.2024
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця"
на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2023 (повний текст складено 28.11.2023)
у справі №910/7696/23 (суддя Підченко Ю.О.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРЕЙНСВАРД"
до Акціонерного товариства "Українська залізниця"
про зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ГРЕЙНСВАРД" (далі - ТОВ "Грейнсвард") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - АТ "Укрзалізниця"), в якій, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просило зобов`язати відповідача внести зміни до особового рахунку позивача НОМЕР_1 шляхом відображення (відновлення, збільшення) на ньому грошової суми у розмірі 103 218,60 грн.
У позовній заяві позивач повідомив суд першої інстанції про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 35 000,00 грн та подання доказів у строки, визначені частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).
Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.10.2023 у справі №910/7696/23, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 23.01.2024, позов задоволено. Зобов`язано АТ "Укрзалізниця" внести зміни до особового рахунку ТОВ "Грейнсвард" НОМЕР_1 шляхом відображення (відновлення, збільшення) на ньому грошової суми в розмірі 103 218,60 грн. Стягнуто з АТ "Укрзалізниця" на користь ТОВ "Грейнсвард" витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 684,00 грн.
20.10.2023, через систему "Електронний суд", позивачем подано клопотання про розподіл судових витрат, в якому останній просив суд першої інстанції стягнути з відповідача на його користь 23 052,30 грн. На доказ понесених судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу) заявник надав суду першої інстанції договір про надання правової допомоги від 04.01.2021 №17-01, акт виконаних робіт (наданих послуг) від 20.10.2023 №17-01/211 на суму 11 102,30 грн, акт виконаних робіт (наданих послуг) від 26.06.2023 №17-01/175 на суму 4 450,00 грн, акт виконаних робіт (наданих послуг) від 11.05.2023 №17-01/165 на суму 7 500,00 грн, рахунок на оплату від 20.10.2023 №17-01/211 на суму 11 102,30 грн, рахунок на оплату від 26.06.2023 №17-01/175 на суму 4 450,00 грн, рахунок на оплату від 11.05.2023 №17-01/165 на суму 7 500,00 грн, платіжні доручення від 20.10.2023 на суму 11 102,30 грн, від 26.06.2023 №7163 на суму 4 450,00 грн, від 12.05.2023 №7126 на суму 7 500,00 грн.
27.10.2023, через систему "Електронний суд", відповідачем подано заперечення на клопотання позивача про розподіл судових витрат, за яким останній просив суд першої інстанції відмовити у задоволенні наведеного клопотання; зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись на те, що розмір заявлених позивачем витрат на правову допомогу в сумі 23 052,30 грн не відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, оскільки такі витрати не мають характеру необхідних і неспіврозмірні з виконаною роботою адвокатом у суді першої інстанції (її складністю, обсягом та часом, витраченим ним на виконання таких робіт), а тому заявлена до стягнення сума витрат на правову допомогу у такому розмірі є необґрунтованою.
Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 23.11.2023 у справі №910/7696/23 заяву ТОВ "Грейнсвард" про розподіл судових витрат задоволено. Стягнуто з АТ "Укрзалізниця" на користь ТОВ "Грейнсвард" витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 23 052,30 грн. 
Ухвалюючи вказане судове рішення суд першої інстанції дійшов висновку про те, що витрати позивача на професійну правничу допомогу були фактичними та неминучими, а їх розмір - обґрунтований. Відповідачем не доведено надмірності понесених ТОВ "Грейнсвард" витрат на правову допомогу та не надано доказів про наявність підстав зменшити розмір таких витрат. Оскільки рішенням Господарського суду міста Києва від 19.10.2023, позовні вимоги задоволено повністю, витрати на професійну правову допомогу мають бути відшкодовані позивачу відповідачем повністю в розмірі 23 052,30 грн.
Не погоджуючись з ухваленим додатковим рішенням, АТ "Укрзалізниця" звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2023 у справі №910/7696/23 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у стягненні витрат на професійну правничу допомогу повністю.
Апеляційна скарга відповідача мотивована тим, що оскаржуване додаткове рішення ухвалено місцевим господарським судом з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
Так, в апеляційній скарзі АТ "Укрзалізниця, зокрема зазначає, що стягнена сума витрат на професійну правничу допомогу суперечить принципу співмірності, є необґрунтованою та непропорційною з ціною позову, складністю справи та її значенням для позивача.
Відповідно до протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу)(складу суду) від 18.12.2023 апеляційну скаргу АТ "Укрзалізниця" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2023 у справі №910/7696/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Владимиренко С.В., судді: Демидова А.М., Ходаківська І.П.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.12.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ "Укрзалізниця" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2023 у справі №910/7696/23. Розгляд апеляційної скарги призначено на 23.01.2024 о 12 год. 40 хв.
22.12.2023, через систему "Електронний суд", позивачем подано відзив на апеляційну скаргу АТ "Українська залізниця" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2023 у справі №910/7696/23, в якому позивач просив суд апеляційну скаргу АТ "Укрзалізниця" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2023 у справі №910/7696/23 залишити без задоволення.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач стверджує, що витрати на професійну правничу допомогу, які підтверджені належними та допустимими доказами, є реальними, розумними та співмірними. Натомість відповідачем жодного доказу на спростування зазначеного не надано, а тому апеляційна скарга на додаткове рішення є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.12.2023 заяву представника ТОВ "Грейнсвард" - Накоп`юка Ярослава Володимировича про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено. Судове засідання у справі №910/7696/23 в режимі відеоконференції призначено на 23.01.2024 о 12 год. 40 хв.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.01.2024 клопотання представника АТ "Укрзалізниця" - Гуменюк Інни Петрівни про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено. Судове засідання у справі №910/7696/23 в режимі відеоконференції призначено на 23.01.2024 о 12 год. 40 хв.
Представник відповідача у судовому засіданні 23.01.2024 підтримав вимоги та доводи своєї апеляційної скарги, просив суд апеляційної інстанції її задовольнити, додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2023 у справі №910/7696/23 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у стягненні витрат на професійну правничу допомогу повністю.
Представник позивача у судовому засіданні 23.01.2024 заперечив проти задоволення апеляційної скарги відповідача, просив суд апеляційної інстанції відмовити у її задоволенні, а додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2023 у справі №910/7696/23 залишити без змін.
Розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Конституцією України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу (стаття 59).
За приписами статті 16 ГПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Згідно з положеннями ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 ГПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості: ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову/апеляційної скарги, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 вказано, що метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості: ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;
3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).
Відповідно до частин 1, 3 статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Згідно з частинами 1-3 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до частини 8 статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (частина 1 статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 №5076-VI (далі - Закон №5076-VI).
Відповідно до статті 30 Закону №5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що 04.01.2021 між ТОВ "Грейнсвард" (клієнт) та Адвокатським об`єднанням "Право, бізнес і фінанси" в особі партнера об`єднання Накоп`юка Ярослава Володимировича (об`єднання) укладено договір про надання правової допомоги №17-01, за умовами якого клієнт доручає, а об`єднання бере на себе зобов`язання всіма законними методами та способами надавати клієнту правову допомогу у всіх справах, які пов`язані або можуть бути пов`язані із захистом та відновленням порушених, оспорюваних чи невизнаних прав та законних інтересів клієнта в обсязі та на умовах, передбачених даним договором.
Відповідно до пункту 1.2 цього договору з метою здійснення захисту клієнта та представництва його інтересів об`єднання доручає здійснення всіх необхідних дій, пов`язаних з виконанням даного договору, адвокату Накоп`юку Ярославу Володимировичу.
Згідно з пунктом 4.3 договору вартість послуг, наданих адвокатом, складає 1 000,00 грн за 1 годину роботи.
За результатами надання правової допомоги складається акт виконаних робіт (наданих послуг), розмір гонорару в якому розраховується шляхом множення кількості затрачених годин наданої правової допомоги на вартість години-роботи, визначеної пунктом 4.3 договору (пункт 4.4 договору).
Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, об`єднана палата Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.
Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18, від 16.11.2022 у справі №922/1964/21.
На підтвердження наданих послуг (виконаних робіт) позивачем надано суду акт виконаних робіт (наданих послуг) від 20.10.2023 №17-01/211 на суму 11 102,30 грн, акт виконаних робіт (наданих послуг) від 26.06.2023 №17-01/175 на суму 4 450,00 грн, акт виконаних робіт (наданих послуг) від 11.05.2023 №17-01/165 на суму 7 500,00 грн, рахунок на оплату від 20.10.2023 №17-01/211 на суму 11 102,30 грн, рахунок на оплату від 26.06.2023 №17-01/175 на суму 4 450,00 грн, рахунок на оплату від 11.05.2023 №17-01/165 на суму 7 500,00 грн.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі стаття 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України», заява №19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Отже, саме суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи був їх розмір обґрунтованим.
Згідно з частинами 4, 5 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частини 4 статті 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 ГПК України. Проте, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
За змістом частини 5 статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 ГПК України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статті 126 ГПК України).
Відповідач у суді першої інстанції заявляв клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись на те, що розмір заявлених позивачем витрат на правову допомогу не відповідає критерію реальності адвокатських витрат та критерію розумності їхнього розміру, оскільки такі витрати не мають характеру необхідних і неспіврозмірні з виконаною роботою адвокатом у суді першої інстанції.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.
При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі №915/237/18, від 24.10.2019 у справі №905/1795/18, від 17.09.2020 у справі №904/3583/19, від 11.02.2021 у справі №920/39/20.
Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
ЄСПЛ вказав, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (рішення у справі "Гімайдуліна і інші проти України" та у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015).
У рішенні від 18.02.2022 у справі "Чоліч проти Хорватії" ЄСПЛ зазначив (пункт 77), що згідно з практикою ЄСПЛ скаржник має право на відшкодування витрат у випадку, якщо такі витрати були дійсними, необхідними а також були розумними у своєму розмірі.
Тобто ЄСПЛ підкреслює необхідність об`єднання об`єктивного критерію (дійсність витрат) та суб`єктивного критерію, розподіляючи суб`єктивний критерій на якісні показники (необхідність витрат для цілей конкретної справи) та кількісні (їх розумність).
В цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. Вказаний правовий висновок викладено у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19.
Отже, суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. Аналогічний правовий висновок викладено в додатковій постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 18.02.2022 у справі №925/1545/20.
Так, згідно з актом виконаних робіт від 11.05.2023 №17-01/165 об`єднання надало позивачу послуги на загальну суму 7 500,00 грн, а саме:
1. Правовий аналіз договору №43-41564379/2020-001 та його редакцій, переліків, накопичувальних карток, актів загальної форми ГУ-23 - 90 хвилин;
2. Підготовча робота для складання позовної заяви: аналіз законодавства та судової практики, зокрема постанови Великої Палати Верховного Суду у справах №904/5743/16, №917/1739/17, №129/1033/13-ц, Верховного Суду у справах №910/17085/17, №910/18036/17, №917/1307/18, Вищого господарського суду України у справі №12/85/07 та інше; здійснення розрахунку збору за зберігання вантажів у вагонах - 120 хвилин;
3. Складання позовної заяви про зобов`язання АТ "Укрзалізниця" внести зміни до особового рахунку шляхом відображення (відновлення, збільшення) на ньому грошової суми у розмірі 104 624,64 грн - 240 хвилин.
Колегією суддів встановлено, що послуги зазначені в пунктах 1, 2 вищенаведеного акта охоплюються послугою щодо складання позовної заяви, у зв`язку з чим обґрунтованою сумою за цим актом є 4 000,00 грн.
Відповідно до акта виконаних робіт (наданих послуг) від 26.06.2023 №17-01/175 об`єднання надало позивачу послуги на загальну суму 4 450,00 грн, а саме:
1. Правовий аналіз відзиву АТ "Укрзалізниця" на позовну заяву та доданих документів у справі №910/7696/23 - 15 хвилин;
2. Складання відповіді на відзив АТ "Укрзалізниця" на позовну заяву у справі №910/7696/23 - 50 хвилин;
3. Складання заяви про зменшення розміру позовних вимог у справі №910/7696/23 - 15 хвилин;
4. Аналіз заперечення АТ "Укрзалізниця" у справі №910/7696/23 - 10 хвилин;
5. Представництво інтересів клієнта в Господарському суді міста Києва в ході розгляду справи №910/7696/23 - 2 000,00 грн;
6. Транспортні витрати (25 л А95 по 38,00 грн) - 950,00 грн.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що послуга зазначена в пункті 1 акта №17-01/175 охоплюються послугою щодо складання відповіді на відзив, на яку витрачено 50 хвилин часу та на складання заяви про зменшення розміру позовних вимог у цій справі 15.06.2023 витрачено 15 хвилин. Тоді як за наслідками аналізу заперечень відповідача у цій справі 20.06.2023, на які витрачено 10 хвилин, позивачем не надано суду письмових пояснень чи міркувань на підтвердження надання такої послуги, а тому суд першої інстанції не правильно врахував при розрахунку витрат на професійну правничу допомогу вказані послуги.
Таким чином, на підготовку справи до розгляду, складання заяв по суті справи та з процесуальних питань вартість послуг за актом виконаних робіт №17-01/175 від 26.06.2023 становить 1  070,00 грн.  Крім того, послуга щодо транспортних витрат не підтверджена жодними належними доказами, зокрема, чеками про купівлю пального та іншими первинними документами бухгалтерського обліку та платіжними документами. У зв`язку з наведеним обґрунтованою сумою за вказаним актом є 3 070,00 грн.
Згідно з актом виконаних робіт від 20.10.2023 №17-01/211 об`єднання надало позивачу послуги на загальну суму 11 102,30 грн, а саме:
1. Представництво інтересів клієнта в Господарському суді міста Києва у ході розгляду справи №910/7696/23 - 2 000,00 грн;
2. Транспортні витрати (27 л А95 по 51,00 грн) - 1 377,00 грн;
3. Складання клопотання про розподіл судових витрат у справі №910/7696/23 - 30 хвилин;
4. "Гонорар успіху" у розмірі 7% від ціни позову (103 218,60 грн) - 7 225,30 грн.
Судовою колегією встановлено, що послуга щодо транспортних витрат не підтверджена жодними належними доказами, зокрема, чеками про купівлю пального та іншими первинними документами бухгалтерського обліку та платіжними документами у зв`язку з чим обґрунтованою сумою за цим актом є 9 725,30 грн.
Відповідно до частини 4 статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (частина 5 статті 236 ГПК України).
В порушення вищезазначених приписів судом першої інстанції не було досліджено фактичних обставин справи наданих позивачу об`єднанням послуг (виконаних робіт), обсягу таких послуг (робіт), часу витраченого об`єднанням на надання послуг (виконання робіт), що призвело до прийняття неправомірного судового рішення, що є підставою для часткового скасування додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2023 у справі №910/7696/23.
Згідно з частиною 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
За таких обставин, заява позивача про розподіл судових витрат підлягає задоволенню частково, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 16 795,30 грн витрат на професійну правничу допомогу, у задоволенні витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 257,00 грн слід відмовити.
За Законом України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права (стаття 17).
Згідно з частиною 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
ЄСПЛ у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.
У справі "Трофимчук проти України" ЄСПЛ також зазначив, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.
В пункті 53 рішення ЄСПЛ у справі "Федорченко та Лозенко проти України" від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.
При винесені даної постанови судом апеляційної інстанції було надано обґрунтовані та вичерпні висновки доводам учасникам справи з посиланням на норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
Відповідно до частини 1 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до положень статті 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга АТ "Укрзалізниця" підлягає задоволенню частково, додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2023 у справі №910/7696/23 підлягає скасуванню, з ухваленням нового додаткового рішення, яким заяву позивача задовольнити частково, стягнути з відповідача на користь позивача 16 795,30 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд 

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2023 у справі №910/7696/23 задовольнити частково.
2. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2023 у справі №910/7696/23 скасувати частково та ухвалити нове додаткове рішення, яким заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРЕЙНСВАРД" про розподіл судових витрат задовольнити частково.
3. Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРЕЙНСВАРД" (03038, м. Київ, вул. Івана Федорова, 32, літ. А, 3-й поверх; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України 41564379) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 16 795,30 грн (шістнадцять тисяч сімсот дев`яносто  п`ять гривень 30 копійок).
4. Видачу наказу на виконання даної постанови доручити Господарському суду міста Києва.
5. Матеріали справи №910/7696/23 повернути до Господарського суду міста Києва.
6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в статтях 287-289 Господарського процесуального кодексу України.
          Повний текст постанови складено та підписано суддями 14.02.2024. 

Головуючий суддя                                                            С.В. Владимиренко 

Судді                                                                                І.П. Ходаківська

                                                                                А.М. Демидова