ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2024 року	Львів	Справа № 300/6853/23 пров. № А/857/19474/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді –                                                             Ніколіна В.В.,
суддів –                                                                                Мікули О.І., Качмара В.Я.,
за участі секретаря судового засідання –                              Гриньків І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2023 року про забезпечення позов(суддя –Боброва Ю.О., м. Івано-Франківськ) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про зупинення дії рішення,-

                                                       ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у жовтні 2023 року до пред`явлення позову звернулося до суду із заявою про забезпечення позову, у якій просила вжити заходи забезпечення позову, а саме:зупинити дію рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради №1200 від 15.09.2023 «Про демонтаж самовільно встановлених об`єктів» до набрання законної сили судовим рішення у цій справі; заборонити Івано-Франківській міській раді, Виконавчому комітету Івано-Франківської міської ради, Комунальному підприємству «Муніципальна інспекція «Добродій» та будь-яким іншим уповноваженим особам вчиняти дії, спрямовані на демонтаж Тимчасової споруди на АДРЕСА_1 , Тимчасової споруди на вул. Старозамковій, поруч буд. АДРЕСА_2 ; Засобу обмеження дорожнього руху (шлагбаум) на АДРЕСА_1 , Засобу обмеження дорожнього руху (шлагбаум) на АДРЕСА_2 , які використовуються Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 у підприємницькій діяльності - до набрання законної сили рішенням суду у даній справі.
В обґрунтування поданої заяви зазначає, що 15.09.2023 виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради прийнято рішення за №1200 «Про демонтаж самовільно встановлених об`єктів», яке заявник планує оскаржувати. Зазначив, що вказане рішення вважає незаконним та таким, що винесене з порушенням норм чинного законодавства, оскільки терміни, які встановлені у винесених приписах про демонтаж тимчасових споруд є надто короткими, а дозвільні документи, що вказаних споруд наявні у заявника, та які подані заявником. Вказала, що у випадку демонтажу вказаних споруд унеможливить виконання рішення суду, а поновити порушені права позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду буде неможливо, оскільки демонтаж та відключення від електроенергії тимчасових споруд завдасть істотної шкоди інтересам позивача. Вказав, що 27.08.2018 між ОСОБА_1 та міською радою укладено договір про обладнання та утримання місць для паркування, який на даний час є чинним, оскільки відповідно до чинного законодавства на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування, договори укладені до початку воєнного часу пролонговуються автоматично. Таким чином, вважала, що слід застосувати заходи забезпечення позову.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2023 року заяву про забезпечення позову задоволено. Зупинено дію рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради №1200 від 15.09.2023 «Про демонтаж самовільно встановлених об`єктів» - до набрання законної сили судовим рішення у цій справі. Заборонено виконавчому комітету Івано-Франківської міської ради, комунальному підприємству «Муніципальна інспекція «Добродій» та будь-яким іншим уповноваженим особам вчиняти дії, спрямовані на демонтаж: тимчасових споруд на АДРЕСА_1 та на АДРЕСА_3 , поруч буд. АДРЕСА_2 , засобів обмеження дорожнього руху (шлагбаумів) на АДРЕСА_1 та на АДРЕСА_2 , - до набрання законної сили рішенням суду у даній справі.
Не погодившись з ухваленим судовим рішення, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, щопісля припинення дії Договору «Про обладнання та утримання місць для паркування» №114/1П від 27.08.2018 ФОП ОСОБА_1 після припинення дії даного Договору не звільнила майданчики для паркування та не здійснила демонтаж обладнання. Вказує, що позивачкою не наведено ознак очевидної протиправності рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради №1200 від 15.09.2023 «Про демонтаж самовільно встановлених об`єктів» і зважаючи на це передчасним є посилання на порушення цим рішенням будь-яких прав чи інтересів заявника. Зазначає, що посилання у заяві про вжиття заходів забезпечення позову на потенційну можливість настання в майбутньому негативних наслідків, без надання відповідного обґрунтування, в тому числі  доказів утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову до вирішення справи по суті, не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Згідно з частиною першою статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (частина друга статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України).
В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання (частина шоста статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України).
Слід зазначити, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості позовних вимог будуть предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті у разі звернення заявника з таким позовом, та не можуть вирішуватися під час розгляду заяви про забезпечення позову.
Вирішуючи питання щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, суди повинні також враховувати специфіку правовідносин, стосовно яких виник спір, та їх відповідне законодавче врегулювання, за наслідками аналізу якого можна дійти висновку, чи дійсно застосування заходів забезпечення позову є необхідним у даному конкретному випадку, чи може невжиття таких заходів мати незворотні наслідки.
При цьому, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд в ухвалі про забезпечення позову повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав / інтересів позивача. Також суд має вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.
Отже, статтею 151 КАС України визначено вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а суд повинен, виходячи з конкретних обставин, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.
Забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін.
Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкоджання спричинення значної шкоди заявнику.
Таким чином, заходи забезпечення позову не мають дискримінаційного характеру стосовно якоїсь із сторін у спорі; їх застосування здійснюється в рамках дискреційних повноважень суду і на основі принципів змагальності та процесуального рівноправ`я сторін.
Обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.
При цьому, подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову (ч. 4 ст. 150 КАС України).
Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо тимчасової охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих негативних наслідків та забезпечення реального та ефективного виконання судового рішення (в разі прийняття рішення на користь позивача). В тому числі метою забезпечення позову є запобігання потенційним труднощам у подальшому при виконанні такого рішення.
Отже, забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання судового рішення в разі задоволення позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співрозмірними заявленим позовним вимогам, мають бути безпосередньо пов`язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Зі змісту поданої заяви вбачається, що предметом позову, з яким планує звернутись заявник, буде протиправність прийнятого виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради рішення від 15.09.2023 №1200 «Про демонтаж самовільно встановлених об`єктів».
Так, відповідно до вказаного рішення, орган місцевого самоврядування вирішив здійснити демонтаж протягом 2-ох робочих днів з моменту оприлюднення рішення самовільно встановлені об`єкти в м. Івано-Франківськ:
-тимчасові споруди на вул. Галицькій, 43 та на вул. Старозамковій, поруч буд. 2а;
-засобів обмеження дорожнього руху (шлагбаум) на вул. Галицькій, 43 та на вул. Старозамковій, поруч буд. 2а.
Вказане рішення, на переконання заявника, прийняте протиправно та з порушеннями вимог чинного законодавства.
Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має пересвідчитись, що надані докази та доводи позивача на даному етапі переконливо свідчать про наявність підстав для забезпечення позову.
При цьому, статтею 152 КАС України визначено, що у заяві мають бути наведені та обґрунтовані підстави і необхідність забезпечення позову.
Також суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв' язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.
При цьому, небезпека істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, до вирішення справи по суті не є фактом, який підлягає встановленню, а є елементом аргументації або оціночною категорією.

Суть поданої заявником заяви про забезпечення позову зводиться до того, що у випадку не вжиття судом заходів забезпечення позову, існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до ухвалення рішення в даній адміністративній справі, для відновлення яких необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а саме демонтаж вищезазначених об`єктів та відключення їх від електроенергії завдасть істотної шкоди інтересам позивача та призведе до значних витрат для відновлення їх до попередньо стану.
Апеляційний суд погоджується з покликанням заявника на обставини щодо необхідності забезпечення позову, оскільки реалізація вказаного вище рішення може призвести до негативних наслідків для позивача після демонтажу тимчасових споруд та шлагбаумів.
Крім того, слід звернути увагу на висновки Верховного Суду в подібних правовідносинах, викладені у постанові від 23.01.2020 у справі №1840/2909/18, у якій предмет спору стосувався оскарження рішень органу місцевого самоврядування щодо звільнення земельних ділянок від незаконно встановлених тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності, їх знесення.
У цій справі Верховний Суд зазначав, що оскільки предметом оскарження у цій справі було рішення відповідача про демонтаж тимчасової споруди, у якій позивач здійснював підприємницьку діяльність, то наявні підстави вважати, що реалізація такого рішення могла істотно ускладнити виконання судового рішення, а тому визнав, що суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано прийняли рішення про забезпечення позову.
Крім того, колегія суддів зауважувала, що вжиття заходів забезпечення позову є тимчасовим заходом, спрямованим на забезпечення виконання судового рішення, не є вирішенням спору по суті й не свідчить про фактичний дозвіл на розміщення тимчасових споруд без дотримання норм у сфері архітектури та містобудування.
Відтак, апеляційний суд погоджується, що реалізація виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради рішення про демонтаж тимчасових споруд може істотно ускладнити виконання судового рішення.
Апеляційний суд констатує, що наведені заявником обставинивказували на об`єктивну необхідність вжиття заходів забезпечення позову до ухвалення рішення по суті спору.
Більше того, апеляційний суд звертає увагу на те, що Івано-Франківським окружним адміністративним судом 12 січня 2024 року ухвалено рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено повністю, визнано протиправним та скасовано рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради №1200 від 15.09.2023 року «Про демонтаж самовільно встановлених об`єктів».

За таких обставин, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення заяви про забезпечення позову.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду не вбачається.

Керуючись ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

                                                  ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2023 року про забезпечення позову у справі №300/6853/23– без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	В. В. Ніколін 	
судді	 	О. І. Мікула 	
 	 	В. Я. Качмар  	
Повне судове рішення складено 06 лютого 2024 року