ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
29 лютого 2024 року
м. Київ
 
справа № 309/3522/22
провадження № 61-12925св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., 
Червинської М. Є.,
 
учасники справи:
заявник - приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Телявський Анатолій Миколайович,
заінтересовані особи: ОСОБА_1 (стягувач), ОСОБА_2 (боржник),
 
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Оболонського районного суду 
м. Києва від 06 грудня 2022 року у складі судді Луценка О. М. та постанову Київського апеляційного суду від 22 травня 2023 року у складі колегії суддів: Березовенко Р. В., Лапчевської О. Ф., Мостової Г. І.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
 
Короткий зміст заявлених вимог
 
У серпні 2022 року приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Телявський А. М. звернувся до суду з поданням про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстроване 
в установленому законом порядку.
 
Подання мотивоване тим, що на примусовому виконанні у приватного виконавця перебуває зведене ВП № НОМЕР_4, у тому числі ВП № НОМЕР_5 
з примусового виконання виконавчого листа № 756/3548/16-ц від 08 лютого 2019 року, виданого Оболонським районним судом м. Києва, про стягнення 
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості в сумі 275 000,00 дол. США та 125 000,00 євро; № НОМЕР_6 з примусового виконання виконавчого листа 
№ 756/3548/16-ц, виданого 08 лютого 2019 року Оболонським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 20 670,00 грн судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та касаційної інстанції; № НОМЕР_7 з примусового виконання виконавчого листа 
№ 756/10797/15-ц, виданого 26 квітня 2019 року Оболонським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 21 697 788,52 грн компенсації половини вартості внесеного до статутних капіталів майна та 3 654,00 грн судового збору; № 61876187 з примусового виконання виконавчого листа № 756/11750/15-ц, виданого 26 грудня 2018 року Оболонським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації 1/2 частини вартості внесених спільних коштів подружжя за пакет цінних паперів на загальну суму 52 496 100,00 грн; № НОМЕР_8 з примусового виконання виконавчого листа № 756/11750/15-ц, виданого 26 грудня 2018 року Оболонським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви 
у розмірі 2 436,00 грн, апеляційної скарги у розмірі 2 679,33 грн та касаційної скарги у розмірі 4 872,00 грн, а всього - 9 987,33 грн.
 
Під час проведення виконавчих дій приватний виконавець Телявський А. М. встановив, що у боржника немає коштів чи рухомого майна, на яке можливо звернути стягнення для задоволення вимог стягувача в повному обсязі.
 
05 вересня 2019 року на адресу приватного виконавця надійшла заява від 
ОСОБА_1 про те, що боржнику на праві власності згідно з рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 20 травня 2014 року про поділ майна подружжя належить 1/2 частини спального корпусу готельного типу «Вісак» на 44 місця за адресою: 
АДРЕСА_1 . Крім того, зазначено, що боржнику належить земельна ділянка під спальним корпусом, з кадастровим номером 21253553303:01:001:0057, яка належить ОСОБА_2 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку від 06 травня 2004 року.
 
Приватний нотаріус Телявський А. М. просив надати дозвіл на звернення стягнення на майно боржника ОСОБА_2 , яке не зареєстроване 
в установленому законом порядку, а саме 1/2 частини спального корпусу готельного типу на 44 місця за адресою: 
АДРЕСА_1 та земельну ділянку з кадастровим номером 2125355303:01:001:0057, що розташована в с. Шаян, Хустського р-н, Закарпатської обл., яка належить ОСОБА_2 на підставі державного акта про право власності на земельну ділянку від 06 травня 2004 року.
 
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 06 грудня 2022 року подання приватного виконавця задоволено.
 
Надано дозвіл приватному виконавцю Телявському А. М. звернути стягнення на майно боржника ОСОБА_2 , яке не було зареєстроване в установленому законом порядку, а саме: на 1/2 частини спального корпусу готельного типу на 
44 місця за адресою:  
АДРЕСА_1 і земельну ділянку з кадастровим номером 2125355303:01:001:0057 в с. Шаян, Хустського району, Закарпатської області, яка належить ОСОБА_2 на підставі державного акта про право власності на земельну ділянку від 06 травня 2004 року.
 
Ухвала мотивована тим, що для задоволення законних вимог стягувача за виконавчими листами № 756/3548/16-ц від 08 лютого 2019 року, виданими Оболонським районним судом м. Києва, є необхідність звернути стягнення на 1/2 частини спального корпусу готельного типу на 44 місця за адресою: 
 АДРЕСА_1  та земельну ділянку з кадастровим номером 2125355303:01:001:0057 в с. Шаян, 
Хустського р-н, Закарпатської обл., які належать ОСОБА_2 на праві власності, однак не зареєстровані ним у передбаченому законом порядку, чого боржник не спростував.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 22 травня 2023 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишено без задоволення.
 
Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 06 грудня 2022 року залишено без змін.
 
Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, апеляційний суд погодився 
з висновком суду першої інстанції.
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
 
30 серпня 2023 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 06 грудня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 травня 2023 року і закрити провадження у справі.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що спальний корпус готельного типу поки що належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , що підтверджується рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 20 травня 2014 року у справі № 2-461/12, а тому звернути стягнення в рахунок погашення боргу можливо лише на частину вказаного нерухомого майна, що належить ОСОБА_2 . При цьому таке стягнення можливе лише за позовом кредитора 
( ОСОБА_1 ), а не за поданням приватного виконавця. Твердження апеляційного суду про те, що у боржника немає іншого майна на яке можливо звернути стягнення, є безпідставними. Суди не врахували, що у провадженні Оболонського районного суду м. Києва перебувала справа № 756/3548/16-ц, де суд вже розглядав аналогічне подання приватного виконавця Телявського А. М.
Аргументи інших учасників справи
 
27 листопада 2023 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 подав до Верховного Суду відзив, у якому просить касаційне провадження в частині закрити на підставі пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України, в іншій частині залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
 
Відзив у частині, що стосується закриття касаційного провадження, мотивований тим, що постанови Верховного Суду, на які посилається заявник, винесені за інших фактичних обставин та правових підстав і застосовані 
в межах цієї справи бути не можуть.
 
В іншій частині відзив мотивований тим, що обставини та підстави подання приватного виконавця в межах цієї справи суттєво відрізняються від обставин справи, які були підставою для відмови 31 січня 2020 року у справі 
№ 756/3548/16.
 
Рух касаційної скарги та матеріалів справи
 
Ухвалою Верховного Суду від 16 жовтня 2023 року представнику ОСОБА_2 - ОСОБА_3 поновлено строк на касаційне оскарження ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 06 грудня 2022 року та постанови Київського апеляційного суду від 22 травня 2023 року. Відкрито касаційне провадження 
у справі та витребувано її матеріали з Оболонського районного суду м. Києва.
 
29 листопада 2023 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, 
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи 
у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, урахувавши аргументи, наведені 
у відзиві на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
 
Короткий зміст фактичних обставин справи
 
На примусовому виконанні у приватного виконавця перебуває зведене виконавче провадження № НОМЕР_4, № НОМЕР_5 з примусового виконання виконавчого листа № 756/3548/16-ц від 08 лютого 2019 року, виданого Оболонським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості в сумі 275 000,00 дол. США та 125 000,00 євро; 
№ НОМЕР_6 з примусового виконання виконавчого листа № 756/3548/16-ц виданого 08 лютого 2019 року Оболонським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 20 670,00 грн судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та касаційної інстанції: 
№ НОМЕР_7 з примусового виконання виконавчого листа № 756/10797/15-ц, виданого 26 квітня 2019 року Оболонським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 21 697 788,52 грн компенсації половини вартості внесеного майна до статутних капіталів та стягнення 
3 654,00 грн судового збору; № 61876187 з примусового виконання виконавчого листа № 756/11750/15-ц, виданого 26 грудня 2018 року Оболонським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації 1/2 частини вартості внесених спільних коштів подружжя за пакет цінних паперів па загальну суму 52 496 100,00 грн; № НОМЕР_8 з примусового виконання виконавчого листа № 756/11750/15-ц, виданого 26 грудня 2018 року Оболонським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви 
у розмірі 2 436,00 грн, апеляційної скарги у розмірі 2 679,33 грн та касаційної скарги у розмірі 4 872,00 грн, а всього 9 987,33 грн.
 
З метою забезпечення виконання вимог виконавчого документу 04 квітня 
2019 року приватний виконавець виніс постанову про арешт коштів боржника та направив її до банківських установ. 
 
Згідно з відповідями з установ банків постанову про арешт коштів боржника не прийнято до виконання, оскільки боржник не є клієнтом цих банків. 
 
Вказана постанова прийнята до виконання лише АТ КБ «ПриватБанк». Проте 
у своїй відповіді банк зазначив, що на рахунках недостатньо коштів для виконання постанови. 
 
Згідно з відповіддю з Регіонального сервісного центру МВС України у м. Києві за боржником зареєстрований транспортний засіб, місце знаходження якого невідоме. 
 
11 березня 2019 року приватний виконавець виніс постанову про розшук майна боржника, а саме автомобіля Mercedes-Benz S 500 4539, 2004 року випуску, 
номер двигуна НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , який станом на 09 вересня 2019 року не знайдено.
 
Згідно з відповіддю Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, за наявними щоквартальними адміністративними даними, наданими депозитарними установами, станом на 31 березня 2019 року ОСОБА_2 , 
у переліку власників пакетів голосуючих акцій (5 відсотків і більше) акціонерних товариств немає.
 
Як зазначено у відповіді Державної служби з питань праці, за ОСОБА_2 великотоннажних та інших технологічних транспортних засобів, що не підлягають експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування, підіймальних споруд, парових та водогрійних котлів, посудин, що працюють під тиском, трубопроводів пари та гарячої води за зазначеними у запиті критеріями для пошуку не обліковується в жодній з областей України.
 
Згідно з відповіддю Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, за результатами проведеної перевірки інформації відомостей про перетинання державного кордону зазначеним громадянином України, ОСОБА_5 , в базі не виявлено.
 
Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що за боржником на праві власності зареєстровано:
 
1/2 частини нежилого приміщення з № 1 до № 16 (групи приміщень № 78) 
(в літ. «А»), загальною площею 257,2 кв. м за адресою: АДРЕСА_2 ;
 
1/2 частини нежилих приміщень з № 1 до № 5 (групи приміщень № 65), з № 1 до № 16 (групи приміщень № 66) (в літ. «А»), загальною площею 267 кв. м за адресою: АДРЕСА_3 ;
 
1/2 частини нежитлового приміщення, нежитлові приміщення № 3 літ. «А», корпус 4, секція 5-6 (1 поверх), загальною площею 81,4 кв. м за адресою: 
АДРЕСА_4 ;
 
1/2 частини квартири АДРЕСА_5 ;
 
1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_6 ;
 
1/2 частини нежитлового приміщення першою поверху (блок № 3), загальною площею 117,9 кв. м за адресою: АДРЕСА_7 ;
 
1/2 частини нежитлового приміщення, група приміщень № 5, 5а, 56 (спортивний комплекс з кафе та офісними приміщеннями), загальною площею 1014,1 кв. м за адресою: АДРЕСА_6 .
 
10 березня 2020 року приватний виконавець виніс постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника.
 
20 березня 2020 року, 25 березня 2020 року та 27 березня 2020 року приватний виконавець виніс постанови про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні № НОМЕР_5. 
 
Відповідно до звітів про експертну грошову оцінку нерухомого майна вартість 
1/2 частини групи приміщень № 5, 5а, 5б (спортивний комплекс з кафе та офісними приміщеннями) за адресою: АДРЕСА_11 становить 23 745 530,00 грн без ПДВ; 1/2 частини нежитлового приміщення першого поверху (блок № 3) за адресою: АДРЕСА_7 становить 3 726 990,00 грн без ПДВ; 1/2 частини квартири 
АДРЕСА_12 становить 4 123 530,00 грн; 1/2 частини нежитлового приміщення № 3 літ. «А», корпус 5-6 (1 поверх) за адресою: 
АДРЕСА_13 становить 2 074 490,00 грн без ПДВ; 
1/2 частини нежилих приміщень з № 1 до № 5 (групи приміщень № 65), з № 1 до 
№ 16 (групи приміщень № 66), (в літ. «А») за адресою: АДРЕСА_3 становить 8 130 800,00 грн без ПДВ; 1/2 частини нежилого приміщення з № 1 до № 16 (групи приміщень № 78) (в літ. «А») за адресою: 
АДРЕСА_14 становить 7 860 750,00 грн без ПДВ.
 
Згідно з протоколами ДП «Сетам» про проведення електронних торгів від 
22 травня 2020 року № 481075, від 25 червня 2020 року № 486894, від 27 липня 2020 року № 492817 торги не відбулися у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів.
 
У подальшому на адресу виконавця надійшла заява стягувача ОСОБА_1 про бажання залишити за собою нереалізоване майно на третіх електронних торгах, 
і 28 липня 2020 року приватний виконавець виніс постанову про передання майна стягувачу в рахунок погашення частини боргу.
 
Таким чином, в ході проведення виконавчих дій приватний виконавець Телявський А. М. встановив, що у боржника коштів чи рухомого майна, на яке можливо звернути стягнення для задоволення вимог стягувача в повному обсязі, немає.
 
На адресу приватного виконавця надійшла заява ОСОБА_1 про те, що боржнику на праві власності згідно з рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 20 травня 2014 року про поділ майна подружжя належить 1/2 частини спального корпусу готельного типу «Вісак» на 44 місця за адресою: 
АДРЕСА_1 , а також земельна ділянка під спальним корпусом, кадастровий номер 21253553303:01:001:0057, на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку від 06 травня 
2004 року.
 
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна право власності на будівлю спального корпусу готельного типу на 44 місця, загальною площею 1865,1 кв. м за адресою: 
АДРЕСА_1 , а також земельну ділянку з кадастровим номером 2125355303:01:001:0057 за боржником 
ОСОБА_2 не зареєстроване у встановленому законом порядку. 
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд
 
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Оскаржувані судові рішення зазначеним вимогам закону відповідають.
 
Відповідно до статті 124, пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Вказане є складовою права на справедливий суд та однією із процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
 
За змістом статті 1, частини першої статті 18Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження, в межах якої виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
 
Згідно з частиною п`ятою 48 Закону України «Про виконавче провадження» 
у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.
 
Згідно з частинами третьою, четвертою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.
 
Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.
 
У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано 
в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.
 
Відповідно до частини десятої статті 440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.
 
Застосування судом частини десятої статті 440 ЦПК України та статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» є крайнім заходом виконання судового рішення, який може бути застосований лише тоді, коли виконавець вичерпав усі можливі заходи, які передбачені законом щодо примусового виконання рішень за рахунок іншого майна боржника.
 
Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному у постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 2-592/09 (провадження 
№ 61-8383св18), від 23 січня 2019 року у справі № 522/6400/15-ц (провадження 
№ 61-19786св18), від 26 травня 2021 року у справі № 947/22930/19 (провадження № 61-9215св20).
 
При розгляді справ указаної категорії необхідно враховувати, що однією 
з головних засад здійснення судочинства в Україні є обов`язковість судового рішення. Немає сенсу в правосудді, якщо рішення судів не виконуються, 
а невиконання судових рішень є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
 
Суди попередніх інстанцій встановили, що боржник ОСОБА_2 
у добровільному порядку судові рішення на користь стягувача ОСОБА_1 не виконав. Приватний виконавець здійснив заходи щодо пошуку майна боржника, за рахунок якого можливо задовольнити вимоги стягувача, та встановив, що боржник не має грошових коштів, а іншого майна не достатньо для задоволення вимог стягувача з метою виконання судових рішень. Виявлено належність боржнику на праві власності 1/2 частини спального корпусу готельного типу «Вісак» на 44 місця за адресою: 
АДРЕСА_1 та земельної ділянки з кадастровим номером 21253553303:01:001:0057 га в с. Шаян, які не зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
 
Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що приватний виконавець обґрунтовано звернувся до суду з указаним поданням, оскільки відсутність державної реєстрації за боржником ОСОБА_2 права власності на спірне нерухоме майно, утруднює подальшу примусову реалізацію цього майна, а отже, і виконання судових рішень у зведеному виконавчому провадженні.
 
Суди встановили, що приватний виконавець вживав визначені Законом України «Про виконавче провадження» заходи для виконання рішення суду, а саме: виніс постанову про арешт коштів боржника в банківських установах та постанову про арешт майна боржника. Коштів на рахунках боржника немає.
 
Під час розгляду справи боржник не зазначив, які саме заходи не вчинив виконавець для належного виконання рішення суду.
 
Відповідно до частини п`ятої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» боржник не запропонував види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу з метою виконання судового рішення про стягнення боргу.
 
З урахуванням установлених у цій справі обставин, колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про те, що приватний виконавець вичерпав усі можливі заходи, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», для належного виконання судових рішень за рахунок іншого майна боржника, ніж те, яке є предметом розгляду цієї справи, однак ці заходи не призвели до виконання судових рішень у повному обсязі.
 
Аргументи заявника про те, що стягнення можливе лише за позовом кредитора 
( ОСОБА_1 ), а не за поданням приватного виконавця, є безпідставними 
і суперечать частині десятій статті 440 ЦПК України. 
 
Також безпідставні аргументи заявника про те, що суди не врахували, що 
у провадженні Оболонського районного суду м. Києва перебувала справа 
№ 756/3548/16-ц, де суд вже розглядав аналогічне подання приватного виконавця Телявського А. М., що є підставою для закриття провадження 
у справі, оскільки фактичні обставини цієї справи і справи № 756/3548/16ц 
є різними, що і врахував апеляційний суд, надавши належну оцінку цим обставинам.
 
Інші наведені в касаційній скарзі аргументи не спростовують висновків судів першої й апеляційної інстанцій та не дають підстав уважати, що суди порушили норми матеріального і процесуального права, по своїй суті зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, які не були встановлені судами, що в силу статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, 
у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 
2010 року).
 
Висновки за результатом розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 06 грудня 
2022 року та постанови Київського апеляційного суду від 22 травня 2023 року - без змін, оскільки підстав для їх скасування немає.
 
З огляду на те що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, розподіл судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України не здійснюється.
 
Розглянувши заявлене представником ОСОБА_1 - ОСОБА_4 клопотання про часткове закриття касаційного провадження, колегія суддів дійшла висновку, що воно задоволенню не підлягає, оскільки під час касаційного перегляду справи Верховний Суд не встановив підстав, передбачених статтею 396 ЦПК України, для закриття касаційного провадження.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
У задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 про часткове закриття касаційного провадження відмовити.
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.
 
Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 06 грудня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 травня 2023 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                            В. М. Коротун

Є. В. Коротенко

М. Є. Червинська