Номер провадження: 22-ц/813/1423/23 
Справа № 497/1959/15-ц
Головуючий у першій інстанції Раца В. А.
Доповідач Громік Р. Д.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2023 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого – Громіка Р.Д.,
суддів – Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,
за участю секретаря – Триколіч І.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за відсутності учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Болградського районного суду Одеської області від 09 грудня 2016 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості,

ВСТАНОВИВ:
1. ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовної заяви.
У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі – ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості.
Позовна заява ПАТ КБ «ПриватБанк» мотивована тим, що відповідно до умов кредитного договору № ОDO0GA0000000624 від 27 березня 2008 року, укладеного між банком та ОСОБА_1 останній отримав кредит у розмірі 82 020,00 грн, строком до 27 березня 2018 року на умовах погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом щомісячно в строки та у порядку, встановлених кредитним договором.
На забезпечення виконання зобов`язань за вищеназваним кредитним договором між банком та ОСОБА_2 укладений договір поруки, відповідно до якого остання на добровільних засадах взяла на себе зобов`язання відповідати по борговим зобов`язанням ОСОБА_1 , які виникають з кредитного договору № ОDO0GA0000000624 від 27 березня 2008 року.
У порушення вимог кредитного договору ОСОБА_1 взяте на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення суми кредиту та відсотків за користування кредитними коштами належним чином не виконав, у зв`язку з чим у нього перед банком станом на 29 травня 2015 року виникла заборгованість по кредитному договору у розмірі 446 933,61 грн.
Посилаючись на зазначені обставини, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути у солідарному порядку із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № ODO0GA0000000624 від 27 березня 2008 року у розмірі 446 933,61 грн.

Процесуальний рух справи:
у суді першої інстанції:
Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 09 грудня 2016 року у складі судді Раца В. А. ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено у задоволенні заявлених позовних вимог.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що банк звернувся з позовом до позичальника за межами строку позовної давності, а договір поруки припинив свою дію у зв`язку зі спливом строку, на який він був укладений.

у суді апеляційної інстанції:
Постановою Апеляційного суду Одеської області від 01 березня 2018 року рішення Болградського районного суду Одеської області від 09 грудня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за укладеним 27 березня 2008 року кредитним договором № ОDO0GA0000000624 станом на 29 травня 2015 року на загальну суму – 266 286,59 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом – 76 794,70 грн, заборгованості за відсотками – 109 928, 27 грн, комісії –3 282,45 грн, пені – 76 281,17 грн. У задоволенні решти позовних вимог – відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Ухвалюючи нове рішення у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що позивач звернувся до суду з вимогами до поручителя з пропуском визначеного договором строку пред`явлення вимоги, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Разом з тим, апеляційний суд вказав про те, що висновок місцевого суду щодо пропуску строку позовної давності відносно позичальника є необґрунтованим, оскільки вбачається факт переривання такого строку.
Останній платіж за кредитним договором ОСОБА_1 здійснив 26 листопада 2009 року, а тому згідно положень пункту 8.1.2 кредитного договору строк повернення кредиту, відсотків, винагороди пені в повному обсязі настав 30 квітня 2010 року, а перебіг строку позовної давності почався з 01 травня 2010 року та з врахуванням положень кредитного договору про збільшення строку позовної давності мав би сплинути 01 травня 2015 року. Але цей строк перервався 06 серпня 2012 року у зв`язку з пред`явленням банком позову до ОСОБА_1 про звернення стягнення, після чого його перебіг почався заново. Таким чином, строк позовної давності сплинув 06 серпня 2017 року, а з позовом по даній справі банк звернувся 12 серпня 2015 року, тобто в межах строку позовної давності.
Боржник, отримавши від банку кошти у кредит, не виконував належним чином взяті за кредитним договором зобов`язання, що призвело до утворення заборгованості. Враховуючи те, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, останній має нести цивільно-правову відповідальність.
Відповідно до наданого банком розрахунку кредитної заборгованості станом на 29 травня 2015 року позичальник має заборгованість за кредитом у розмірі 76 794,70 грн, заборгованість за відсотками у розмірі 109 928,27 грн, заборгованість по комісії у розмірі 3 282,45 грн та пені у розмірі 235 407,54 грн. Розмір пені розраховано за період з 31 березня 2008 року по 29 травня 2015 року.
Віршуючи питання про визначення розміру суми заборгованості, апеляційний суд, врахувавши положення пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України, зазначив, що розмір заборгованості за пенею необхідно розрахувати за один рік в межах загального строку позовної давності, тобто за період – з 01 червня 2014 року по 29 травня 2015 року, яка становить 76 281,17 грн.
Загальний розмір заборгованості, який необхідно стягнути із ОСОБА_1 , становить 266 286,59 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 76 794,70 грн, заборгованості за відсотками у розмірі 109 928,27 грн, комісії у розмірі 3 282,45 грн та пені, яка становить 76 281,17 грн.

       у суді касаційної інстанції:
Постановою Верховного Суду від 16 червня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Апеляційного суду Одеської області від 01 березня 2018 року у частині вирішення позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості за кредитним договором скасовано, а справу у цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не дослідив зібрані у справі докази, належним чином не перевірив всі обставини справи, не перевірив правильність висновків суду першої інстанції та не надав належної оцінки доводам учасників процесу, не встановив обсяг відповідальності позичальника, належним чином не перевірив факт переривання строку позовної давності, не врахував обставини реєстрації права власності на предмет іпотеки за позивачем, положень частини шостою статті 36 Закону України «Про іпотеку», у редакції чинній на день звернення до суду, у зв`язку з чим дійшов передчасного висновку про стягнення заборгованості із позичальника у визначеному позивачем розмірі.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, щовисновок суду першої інстанції про пропуск строку позовної давності суперечить нормам матеріального права. Кредит видано строком - до 27.03.2018 р.. Саме після спливу цього строку починається перебіг строку позовної давності. Правовідносини сторін не припинилися, а тому Банк має право на стягнення боргу. Кредитним договором передбачено погашення кредиту щомісячними платежами, тому строк позовної давності підлягає застосуванню до кожного окремого платежу. Судом не встановлено підстав для звільнення поручителя від відповідальності.

Сповіщення сторін та заяви у справі.
Про судове засідання, призначене на 13 грудня 2023 року, сторони були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи, однак у судове засідання не з`явились, жодних заяв чи клопотань у справі не надходило.
Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до ч. 7 ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.
Повний текст судового рішення виготовлено 25 грудня 2023 року.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція апеляційного суду
Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині мотивування.

Фактичні обставини справи.
На підставі матеріалів справи встановлено, що 27 березня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № ОDO0GA0000000624, який діє з дня його підписання до повного виконання сторонами обов`язків за цим договором.
Відповідно до умов укладеного кредитного договору банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 82 020,00 грн на наступні цілі: у розмірі 74 000,00 грн – на споживчі цілі, у розмірі – 8 020,00 грн – на сплату страхових платежів, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 21,38% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 2,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 0,96% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу.
Погашення заборгованості за вищезазначеним договором здійснюється щомісяця згідно графіку погашення кредиту.
ОСОБА_1 у порушення умов кредитного договору не своєчасно та не у повному обсязі сплачував борг.
Відповідно до положень пункту 5.5 кредитного договору сторони дійшли згоди та встановили терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки – пені, штрафів тривалістю 5 років.
Згідно з пунктом 8.1.2 кредитного договору у разі порушення термінів оплати, передбачених пунктом 8.1.1 (в тому числі оплати заборгованості не в повному обсязі) на 120 календарних днів, – сторони дійшли згоди вважати строком повернення кредиту (залишку заборгованості по кредиту), відсотків, винагороди, пені (в повному обсязі) – в останній день місяця, в якому відбулося порушення термінів оплати на 120 календарних днів.
27 березня 2008 року на забезпечення виконання зобов`язань за вищеназваним кредитним договором між банком та ОСОБА_2 укладений договір поруки, відповідно до якого остання на добровільних засадах взяла на себе зобов`язання відповідати по борговим зобов`язанням ОСОБА_1 , які виникають з умов кредитного договору № ОDO0GA0000000624 від 27 березня 2008 року та у випадку невиконання або неналежного виконання боржником взятих на себе зобов`язань, нести солідарну відповідальність перед банком у тому ж обсязі, що і боржник.
Відповідно до положень пункту 12 вищевказаного договору, порука за цим договором припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором.
Останній платіж за кредитним договором ОСОБА_1 здійснив 26 листопада 2009 року.
Також встановлено, що 06 серпня 2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , третя особа – ОСОБА_3 , про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 10 жовтня 2012 року (справа № 1507/2113/12) у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № ОDO0GA0000000624 від 27 березня 2008 року у розмірі 213 468,28 грн було звернуто стягнення на квартиру, яка розташована за адресою – АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки з укладанням банком від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно до ч. 1 п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Так, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції послався на те, що що банк звернувся з позовом до позичальника за межами строку позовної давності, а договір поруки припинив свою дію у зв`язку зі спливом строку, на який він був укладений.
Однак судова колегія не погоджується з такими висновками і мотивами суду з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 цього Кодексу).
Згідно із частиною першою статті 598, статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Частиною шостою статті 36 Закону України «Про іпотеку», у редакції чинній на день звернення до суду, визначено, що після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними.
Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Згідно зі статтею 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються, зокрема, загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки.
Звертаючись із вказаним позовом, позивач зазначав про існування заборгованості за зобов`язанням у розмірі 446 933,61 гривень, яка складається з: 
заборгованість за кредитом – 76 794,70 гривень;
заборгованість по процентам за користування кредитом – 109 928, 27 гривень;
заборгованість по комісії за користування кредитом – 3282,45 гривень;
пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором – 235 407, 54 гривень;
штраф (фіксована частина) – 250 гривень;
штраф (процентна складова) – 21 270, 65 гривень.
Вирішуючи справу про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд повинен визначити загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки (стаття 39 Закону України «Про іпотеку»).
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.
Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку (пеню) припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні.
Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).
Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.
Вказані правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).
На підставі матеріалів справи встановлено, що строк дії договору встановлено 27.03.2018 року (п. 8.1 кредитного договору).
Для перевірки обставин щодо існування дострокового стягнення за судовим рішення апеляційним судом витребовано матеріали справи №2-ц-1122/2009 та №1507/2113/12.
20 жовтня 2023 року до Одеського апеляційного суду надійшов лист Болградського районного суду Одеської області про те, що справи №2-ц-1122/2009 та №1507/2113/12 знищені за закінченням терміну зберігання, проте додано до листа копії судових рішень у вказаних справах.
Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Болградського районного суду Одеської області від 26 листопада 2009 року (справа №2-ц-1122/2009), залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 19 травня 2010 року, у задоволенні позову ЗАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №ОDO0GA0000000624 від 27 березня 2008 року у розмірі 74 456, 95 гривень стягнення на квартиру загальною площею 64,5 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом її продажу як предмета іпотеки (на підставі договору іпотеки №ОDO0GA0000000624 від 27 березня 2008 року) відмовлено.
У вказаному судовому рішенні встановлено, що за період з 16 березня 2009 року і по дату розгляду цієї справи позичальник сплатив банку 12 520, 00 грн у рахунок погашення свого боргу по умовах кредитного договору.
Крім того, позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся із позовною заявою до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Складові заборгованості у позовні заяві у справі 1507/2113/12 позивачем зазначено наступним чином:
заборгованість за тілом кредиту – 74 820,70 гривень;
заборгованість по процентам за користування кредитом – 63 375,09 гривень;
заборгованість по комісії за користування кредитом -1749,94 гривні;
пеня – 63 119,30 гривень;
штраф (фіксована частина) – 250 гривень;
штраф (процентна складова) – 10 153,25 гривень.
Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 10 жовтня 2012 року (справа №1507/2113/12) у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № ОDO0GA0000000624 від 27 березня 2008 року у розмірі 213 468,28 грн було звернуто стягнення на квартиру, яка розташована за адресою – АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки з укладанням банком від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки.
З вказаних судових рішень неможливо встановити наявність дострокової позасудової вимоги кредитора до боржника, а тому достроковою вимогою вважається сама позовна заява, яка подана у справі №2-ц-1122/2009 до суду в березні 2009 року.
Отже, банк скористався правом вимоги дострокового повернення кредитних коштів ще до 06 серпня 2012 року, зважаючи на ухвалене 26 листопада 2009 року рішення у справі № 2-ц-1122/2009, внаслідок чого змінив строк виконання основного зобов`язання, а у подальшому отримав судове рішення про задоволення позовних вимог щодо стягнення всієї суми кредиту та нарахованих відсотків за рахунок предмета іпотеки і залишив поза увагою той факт, що банк позбавлений права на нарахування процентів та пені за кредитним договором після закінчення строку кредитування.
Отже, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку (пеню) припинилось у кредитора ще до 06 серпня 2012 року, зважаючи на ухвалене 26 листопада 2009 року рішення у справі № 2-ц-1122/2009.
Крім того, апеляційним судом також встановлено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що право власності на предмет іпотеки – квартира АДРЕСА_2 , на підставі рішення приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Виноградова В. Ю. від 07 грудня 2016 року зареєстровано за ПАТ КБ «ПриватБанк».
Вказана реалізація предмета іпотеки відбулась на підставі договору купівлі-продажу від 05.09.2016, сторонами якого були ПАТ КБ «ПриватБанк» в інтересах ОСОБА_1 (продавець) та ТОВ «Естейт Селлінг» (покупець), вартість іпотечного майна (квартира АДРЕСА_3 ) встановлена у розмірі 273 918 гривень.
Крім того у пункті 2.8 вказаного договору вказано, що продаж нерухомого майна вказаного у пункті 1.2 цього договору здійснюється відповідно до рішення Болградського районного суду Одеської області від 10 жовтня 2012 року по справі №1507/2113/12 (судове рішення набуло чинності 22.10.2012 року).
Оплата вказаного договору купівлі-продажу підтверджується платіжним дорученням №1 від 30.09.2016.
Отже, рішення Болградського районного суду Одеської області від 10 жовтня 2012 року є виконаним у повному обсязі.
Враховуючи вище викладене, колегія суддів дійшла висновку, що у задоволенні позовної заяви Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості необхідно відмовити.
Щодо застосування строку позовної давності, то колегія суддів зазначає, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позову. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушено, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушено, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (див., зокрема, постанови від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 07 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 73), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 80), від 05 грудня 2018 року у справах № 522/2202/15-ц (пункт 61), № 522/2201/15-ц (пункт 62) та № 522/2110/15-ц (пункт 61), від 7 серпня 2019 року у справі № 2004/1979/12 (пункт 71), від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (пункт 134), від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (пункт 51), від 7 липня 2020 року у справі № 712/8916/17-ц (пункт 28), від 29 червня 2021 року у справі № 904/3405/19 (пункт 57), від 18 січня 2023 року у справі № 488/2807/17 (пункт 129).
Оскільки апеляційний судом встановлена безпідставність позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк», то позовна давність не підлягає застосуванню.

Щодо апеляційної скарги.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав. 
Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді апеляційної інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства.
Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Справа розглянута по суті правильно, однак судове рішення підлягає зміні в частині мотивування.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, 

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.
Рішення Болградського районного суду Одеської області від 09 грудня 2016 року змінити, виклавши мотивувальну частину у редакції вказаної постанови.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 25 грудня 2023 року.

Головуючий                                                        Р.Д. Громік

Судді:                                                        М.М. Драгомерецький

                                                               А.І. Дришлюк