Справа № 366/946/17
Апеляційне провадження №22-ц/824/1552/2024

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
25 січня 2024 року                                                                                       місто Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді               Журби С.О., 
суддів                                     Писаної Т.О., Приходька К.П., 
за участю секретаря             Павлової В.В..
розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1   на рішення Іванківського районного суду Київської області від 10 квітня 2017 року у справі за заявою керівника Броварської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі територіальної громади Прибірської сільської ради Іванківського району Київської області про визнання спадщини відумерлою,-
 
В С Т А Н О В И В:
У березні 2017 року керівник Броварської місцевої прокуратури Київської області звернувся до Іванківського районного суду з заявою про визнання відумерлою спадщини ОСОБА_2 та передачі до Прибірської сільської ради Іванківського району Київської області його спадкового майна, а саме: права на земельну частку (пай), розміром 6, 34 га, що рахується у колективній власності КСП «Прибірський», без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), орієнтованою вартістю 1 279 412 грн.
Позивач обґрунтував свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер громадянин України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що проживав на АДРЕСА_1 . На момент смерті ОСОБА_2 був зареєстрований та проживав за  вказаною адресою. На ім`я ОСОБА_2 в 1996 році був виготовлений сертифікат на право на земельну частку (пай) на підставі розпорядження Іванківської РДА. Датою смерті ОСОБА_2 є ІНФОРМАЦІЯ_1 , та, відповідно, часом відкриття спадщини є ІНФОРМАЦІЯ_1 . Таким чином, 03 жовтня 2014 року відкрилася спадщина на право на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності КСП «Прибірський», розміром 6,34 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Однак спадкоємців ОСОБА_2 за заповітом та за законом не виявилося, спадкова справа не відкривалась, заповіт від імені ОСОБА_2 не посвідчувався. Оскільки питання визнання спадщини відумерлою, яка відкрилася після смерті ОСОБА_2 на земельну ділянку (пай) в законному порядку не вирішене, це завдає шкоди економічним інтересам територіальної громади с. Прибірськ в особі Прибірської сільської ради Іванківського району, в результаті чого вказаний орган місцевого самоврядування позбавлений права розпоряджатися чи користуватися майном, що унеможливлює надходження грошових коштів до бюджету органу місцевого самоврядування, що і послужило підставою для звернення керівника Броварської місцевої прокуратури до суду.
На підставі наведеного, просив визнати відумерлою спадщину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Прибірськ Іванківського району Київської  області; передати територіальній громаді с. Прибірськ в особі Прибірської сільської ради Іванківського району Київської області спадкове майно ОСОБА_2 , а саме: право на земельну частку (пай), яке належало йому згідно з сертифікатом серії РН №330407, який зареєстровано за №290 від 14.11.2000 року, розміром 6.34 в умовних кадастрових гектарах, що рахується в колективній  КСП «Прибірський», без  визначення меж цієї частки в натурі (на  місцевості) орієнтовною  вартістю 1 279 412 , 00 грн
Рішенням Іванківського районного суду Київської  області від 10 квітня 2017 року заяву про визнання спадщини, що залишилася після смерті ОСОБА_2 відумерлою та передачі її до Прибірської сільської ради Іванківського району Київської області - задоволено; Визнано спадщину, що відкрилася після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , та складається з його спадкового майна, а саме: права на земельну частку (пай), розміром 6, 34 га, що рахується у колективній власності КСП «Прибірський», без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), - відумерлою; передано територіальній громаді с. Прибірськ в особі Прибірської сільської ради Іванківського району Київської області спадкове майно ОСОБА_2 , а саме: право на земельну частку (пай), яке належало йому згідно з сертифікату серії РН № 330407, який зареєстровано за № 290 від 14.11.2000 року, розміром 6.34 в умовних кадастрових гектарах, що рахується у колективній власності КСП «Прибірський», без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості).
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржуване рішення вважає незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права. У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про  відмову  в задоволенні позовних  вимог .
Станом  на день  розгляду справи  судом  відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
01.11.2023 року до Київського апеляційного суду від Іванківської селищної ради Вишгородського району Київського області надійшло клопотання про розгляд справи без представника селищної ради. 
В судове засідання 25.01.2024 року інші сторони по справі не з`явились,  про розгляд справи належним чином повідомлялись, про причини неявки суд не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надали. 
На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, що не з`явились, оскільки відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника чи сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24 січня 2018 року у справі №907/425/16.
Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Розглянувши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційних скарг законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для  задоволення апеляційної скарги.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково (частина перша статті 352 ЦК України).
Вказана норма права визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 жовтня 2021 року у справі № 2-12341/10 (провадження № 61-6686св21) вказано, що «законодавець визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним. З огляду на наведені норми закону право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі в справі, проте ухвалене судом рішення певним чином впливає на їхні права та обов`язки, завдає шкоди, що може виражатися у несприятливих для них наслідках. Таким чином, суд апеляційної інстанції має першочергово з`ясувати, чи зачіпає оскаржуване судове рішення безпосередньо права та обов`язки заявника, та лише після встановлення таких обставин вирішити питання про скасування судового рішення, а у випадку встановлення, що ухвалене судом першої інстанції рішення не впливає на права та обов`язки заявника - закрити апеляційне провадження, оскільки в останньому випадку така особа не має права на апеляційне оскарження рішення суду».
Тобто, звертаючись до суду з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції, особа, яка не брала участі в справі, має надати суду докази того, що оскарженим судовим рішенням вирішено питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.
Відповідно до частини 1 статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно з частиною 2 статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.
Відповідно до частини 1 статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання спадщини відумерлою (пункт 8 частини 2 статті 293 ЦПК України).
Згідно з частиною 3 статті 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.
Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах (частина 6 статті 294 ЦПК України).
Спір про право - це формально визнана суперечність між суб`єктами цивільного права, що виникла за фактом порушення або оспорювання суб`єктивних прав однією стороною цивільних правовідносин іншою і яка потребує врегулювання самими сторонами або вирішення судом.
Отже, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають в реалізації такого права. При відсутності цих елементів відсутній спір про право.
Статтею 1277 ЦК України передбачено, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням.
Відповідно до статті 338 ЦПК України суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону.
Системний аналіз зазначених норм матеріального і процесуального права дає підстави для висновку, що відумерлою є спадщина, визнана як така на підставі встановлення судом існування (чи не існування) кількох юридичних фактів: факт смерті спадкодавця, відсутність спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від спадщини, не прийняття спадкоємцями спадщини чи відмова від її прийняття, дотримання органом місцевого самоврядування відповідної процедури.
Заявник у справі про визнання спадщини відумерлою - це особа, в інтересах якої в суді порушується справа про підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваного права на спадщину, необхідних для реалізації нею майнових прав, без судового підтвердження яких вона позбавлена можливості здійснити ці права.
Отже, набуття права власності на відумерлу спадщину територіальною громадою можна розглядати як правовий засіб, що слугує досягненню визначеності у відносинах власності на засадах справедливості.
Згідно із статтею 335 ЦПК України у заяві про визнання спадщини відумерлою мають бути зазначені відомості про час і місце відкриття спадщини, про майно, що становить спадщину, а також докази, які свідчать про належність цього майна спадкодавцю, про відсутність спадкоємців за заповітом і за законом, або про усунення їх від права на спадкування, або про неприйняття ними спадщини, або про відмову від її прийняття.
Відповідно до статті 337 ЦПК України справа про визнання спадщини відумерлою розглядається судом з обов`язковою участю заявника та з обов`язковим повідомленням усіх заінтересованих осіб. Справа про визнання спадщини відумерлою розглядається судом з обов`язковим залученням до участі у справі органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини та (або) за місцезнаходженням нерухомого майна, що входить до складу спадщини.
Визначальною обставиною під час розгляду заяви про визнання спадщини відумерлою у порядку окремого провадження є те, що розгляд такої заяви не пов`язаний з наступним вирішенням спору про право цивільне.
 
Колегія суддів зазначає, що однією із передумов набуття територіальною громадою права власності на спадкове майно є відсутність спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття (частина перша статті 1277 ЦК України).
Зазначена норма матеріального права має застосовуватися судом при вирішенні питання, чи порушені рішенням суду про визнання спадщини відумерлою, поставленого в окремому провадженні, права особи, яка подала апеляційну скаргу, на таке рішення у справі.
Такі висновки щодо застосування норм права викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 березня 2021 року у справі № 2-о-36/08 (провадження № 61-14000св20) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 вересня 2022 року у справі № 139/122/14-ц (провадження № 61-3238св22).
Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).
Згідно з частиною 1 статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
Відповідно до частини 1 статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина 1 статті 1270 ЦК України).
Відповідно до частини 1 статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.
У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (частина 1 статті 1261 ЦК України).
Згідно частини 1 статті 1265 ЦК України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа.
Згідно статті 1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).
Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців.
Розглядаючи обставини даної справи в контексті вказаних норм права обов`язковому з`ясуванню підлягала обставина з приводу відсутності спадкоємців за заповітом і за законом у власника майна після відкриття спадщини.
Звертаючись до суду із апеляційною скаргою, ОСОБА_1 долучив копію заповіту, відповідно до якого ОСОБА_2 заповідав йому все своє майно. При цьому з позиції апелянта вбачається, що він вважає себе таким, що прийняв спадщину. На підтвердження такої апелянтом надано до суду ряд доказів. 
Зважаючи на викладене, колегія суддів констатує, що на те майно, яке є предметом розгляду в даній справі, претендує апелянт а порядку реалізації свого права на його спадкування. 
Встановлені під час судового розгляду обставини дозволяють зробити висновок про наявність спору про право, що підлягає розгляду у порядку позовного провадження, а наявність оскаржуваного рішення є перешкодою для скаржника. 
Близький за змістом висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2022 року у справі № 643/6125/16 (провадження № 61-1384св21).
Відповідно до вимог пункту 4 частини 1 статті 374 ЦПК України до компетенції суду апеляційної інстанції належить право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині залишити заяву без розгляду повністю або частково.
З урахуванням вищевикладеного колегія суддів приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції, залишення заяви керівника Броварської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі територіальної громади Прибірської сільської ради Іванківського району Київської області про визнання спадщини відумерлою без розгляду. Водночас апеляційний суд вважає за необхідне роз`яснити заявнику, що залишення без розгляду заяви не позбавляє його права на подання до суду позову на загальних підставах - у порядку позовного провадження.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд
 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1   задовольнити.
Рішення Іванківського районного суду Київської області від 10 квітня 2017 року  скасувати. 
Залишити заяву керівника Броварської місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави в особі територіальної громади Прибірської сільської ради Іванківського району Київської області про визнання спадщини відумерлою без розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
 
Головуючий                                                                                                С.О. Журба
 
Судді                                                                                                             Т.О. Писана 
                                            
                                                                                                                                 К.П. Приходько