ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

12 лютого 2024 року	  м. Одеса	Справа № 916/2555/23	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Таран С.В.,
Суддів: Богатиря К.В., Поліщук Л.В.,
при секретарі судового засідання: Колцун В.В.,
за участю представників:
від Приватного підприємства "РЕНІЛІС" – Дабіжа Я.І.,
від Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях – Басюк Т.В.,
від Державного підприємства "Ренійський морський торговельний порт" – участі не брали,
розглянувши апеляційну скаргу Приватного підприємства "РЕНІЛІС"
на рішення Господарського суду Одеської області від 12.10.2023, прийняте суддею     Гутом С.Ф., м. Одеса, повний текст складено 23.10.2023,
у справі №916/2555/23
за позовом: Приватного підприємства "РЕНІЛІС"
до відповідача: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Державного підприємства "Ренійський морський торговельний порт"
про визнання договорів продовженими та зобов`язання утриматись від певних дій

ВСТАНОВИВ:

У червні 2023 року Приватне підприємство "РЕНІЛІС" звернулось з позовом до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях, в якому просило:
-визнати договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №20984091026 від 23.08.2006 продовженим на тих самих умовах та на той самий строк, тобто на 15 років, а саме: до 23.08.2036;
-зобов`язати Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях утриматися від проведення аукціону та вчинення будь-яких дій, спрямованих на передачу в оренду будівлі складу №3 на території 1-го вантажного району Ренійського морського торгового порту загальною площею 2194,3 кв.м, що знаходиться за адресою: Одеська обл., м. Рені, вул. Дунайська, 188-Д, впродовж строку дії договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №20984091026 від 23.08.2006;
-визнати договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №20984091027 від 23.08.2006 продовженим на тих самих умовах та на той самий строк, тобто на 15 років, а саме: до 23.08.2036;
-зобов`язати Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях утриматися від проведення аукціону та вчинення будь-яких дій, спрямованих на передачу в оренду будівлі складу №4 на території 1-го вантажного району Ренійського морського торгового порту, загальною площею 1450 кв.м, що знаходиться за адресою: Одеська обл., м. Рені, вул. Дунайська, 188-Е, впродовж строку дії договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №20984091027 від 23.08.2006.
Позовні вимоги обґрунтовані безпідставністю невизнання відповідачем факту пролонгації укладених між сторонами договорів оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №20984091026 від 23.08.2006 та №20984091027 від 23.08.2006, а також протиправністю вчинення Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях дій, спрямованих на передачу об`єктів оренди за вказаними правочинами у користування іншим особам всупереч правам позивача, який виступає чинним орендарем відповідного майна.
За вказаною позовною заявою місцевим господарським судом 19.06.2023 відкрито провадження у справі №916/2555/23 та залучено до участі у даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача – Державне підприємство "Ренійський морський торговельний порт".
Рішенням Господарського суду Одеської області від 12.10.2023 у справі №916/2555/23 (суддя Гут С.Ф.) у задоволенні позовних вимог відмовлено; скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Господарського суду Одеської області від 22.06.2023 у справі №916/2555/23; витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви покладено на Приватне підприємство "РЕНІЛІС".
Судове рішення мотивоване тим, що відповідно до приписів Закону України "Про оренду державного та комунального майна" №157-ІХ від 03.10.2019 укладені між сторонами договори оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №20984091026 від 23.08.2006 та №20984091027 від 23.08.2006 не були автоматично пролонговані, натомість питання про їх продовження підлягає вирішенню у встановленому вказаним законом порядку.
Не погодившись з прийнятим рішенням, Приватне підприємство "РЕНІЛІС" звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 12.10.2023 у справі №916/2555/23 та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Зокрема, в апеляційній скарзі скаржник наголошує на тому, що місцевий господарський суд, ухвалюючи оскаржуване рішення, неповно з`ясував обставини справи, адже не прийняв до уваги факт передачі орендованого майна на баланс позивача, а також безпідставно відхилив твердження Приватного підприємства "РЕНІЛІС" щодо порушення його прав як орендаря земельної ділянки, на якій розташовані орендовані склади, та як інвестора спеціальної економічної зони "Рені" за чинним інвестиційним договором. Крім того, апелянт зазначає про те, що суд першої інстанції необґрунтовано не застосував до спірних правовідносин положення статті 764 Цивільного кодексу України, яка визначає правові наслідки продовження володіння та/або користування майном після закінчення строку договору найму за відсутності заперечень наймодавця, та чинні умови договорів оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №20984091026 від 23.08.2006 та №20984091027 від 23.08.2006, якими врегульована процедура продовження останніх та гарантії незмінності їх умов.
У відзиві на апеляційну скаргу №10-07-04530 від 09.11.2023 (вх.№3500/23/Д2 від 28.11.2023) Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях просить у задоволенні апеляційної скарги Приватного підприємства "РЕНІЛІС" відмовити у повному обсязі, а рішення Господарського суду Одеської області від 12.10.2023 у справі №916/2555/23 – залишити без змін. Зокрема, відповідач посилається на помилковість тверджень апелянта щодо застосування принципу мовчазної згоди орендодавця на продовження договорів оренди та, як наслідок, щодо автоматичної пролонгації договорів оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №20984091026 від 23.08.2006 та №20984091027 від 23.08.2006, оскільки процедура продовження договорів оренди державного майна визначена спеціальним законодавством (Законом України "Про оренду державного та комунального майна"   №157-ІХ від 03.10.2019 та постановою Кабінету Міністрів України №483 від 03.06.2020 "Про деякі питання оренди державного та комунального майна"), яким, з огляду на укладення вищенаведених договорів строком на 15 років, передбачено лише один спосіб продовження цих договорів – виключно за результатами проведення аукціону, при цьому Приватне підприємство "РЕНІЛІС" не стало переможцем відповідних аукціонів, втративши переважне право на укладення договорів оренди на новий строк. Відповідач також зауважує на безпідставності посилань скаржника на порушення його прав орендаря земельної ділянки та інвестора спеціальної економічної зони "Рені", оскільки сама по собі наявність укладених Приватним підприємство "РЕНІЛІС" договору оренди землі та інвестиційного договору жодним чином не впливає на визначену чинним законодавством процедуру пролонгації договорів оренди державного нерухомого майна.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Таран С.В., суддів: Поліщук Л.В., Богатиря К.В. від 22.11.2023 за вказаною апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження; встановлено строк для подання відзивів на апеляційну скаргу, а також будь-яких заяв чи клопотань з процесуальних питань до 07.12.2023.
В подальшому ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.12.2023 вирішено розглянути апеляційну скаргу Приватного підприємства "РЕНІЛІС" на рішення Господарського суду Одеської області від 12.10.2023 у справі №916/2555/23 поза межами строку, встановленого частиною першою статті 273 Господарського процесуального кодексу України, у розумний строк, достатній для забезпечення можливості реалізації учасниками процесу відповідних процесуальних прав з урахуванням запровадженого в Україні воєнного стану, та призначено дану справу до розгляду на 24.01.2024 об 11:30.
Між тим, з огляду на оголошення повітряної тривоги, судове засідання у справі №916/2555/23, призначене на 24.01.2024 об 11:30, не відбулося, про що складено відповідну довідку.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.01.2024 призначено справу №916/2555/23 до розгляду на 12.02.2024 о 12:30.
У судовому засіданні 12.02.2024 представник Приватного підприємства "РЕНІЛІС" апеляційну скаргу підтримав; представник Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях висловив заперечення проти її задоволення; представник Державного підприємства "Ренійський морський торговельний порт" участі не брав, хоча був належним чином сповіщений про дату, час та місце його проведення, що підтверджується матеріалами справи.
Державне підприємство "Ренійський морський торговельний порт" своїм правом згідно з частиною першою статті 263 Господарського процесуального кодексу України не скористалося, відзив на апеляційну скаргу не надало, що в силу частини третьої статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.
За умовами частин першої, другої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування Господарським судом Одеської області норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла наступних висновків.
З матеріалів справи вбачається, що 24.12.2004 рішенням Ренійського міськвиконкому №646 затверджено розроблений Приватним підприємством "РЕНІЛІС" та погоджений Державним підприємством "Ренійський морський торговельний порт" бізнес-план інвестиційного проекту "Зміни до інвестиційного проекту "Виробництво клеєного брусу та паркету".
01.01.2005 між Державним підприємством "Ренійський морський торговельний порт" ("Орендодавець") та Приватним підприємством "РЕНІЛІС" ("Орендар") укладено договір на право тимчасового користування землею на умовах оренди №81/05, за умовами якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку на території першого вантажного району порту площею 5762,35 кв.м згідно з планом землекористування за адресою: м. Рені Одеської області, що знаходиться у землекористуванні Ренійського морського торгового порту. Земельна ділянка передається в оренду з метою розміщення комплексу по змішуванню мінеральних добрив згідно з інвестиційним проектом (свідоцтво №6 від 24.05.2004 про реєстрацію суб`єкта СЕЗ "Рені"). Даний договір укладений строком на 25 років та діє з 01.01.2005 до 31.12.2029.
23.08.2006 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області ("Орендодавець") та Приватним підприємством "РЕНІЛІС" ("Орендар") укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, за реєстраційним номером 20984091026 (далі – договір №20984091026 від 23.08.2006), відповідно до пункту 1.1 якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно ("об`єкт оренди"), а саме: будівлю складу №3 на території 1-го вантажного району Ренійського морського торгового порту загальною площею 2194,30 кв.м, що перебуває на балансі Ренійського морського торгового порту ("Балансоутримувач") та розташована за адресою: Одеська обл., м. Рені, вул. Дунайська, 188-д. Об`єкт оренди – нежитлова будівля: склад №3 (метал.) загальною площею       2194,30 кв.м, розташований на земельній ділянці площею 2275 кв.м.
Згідно з незалежною експертною оцінкою вартості об`єкта оренди, проведеною Приватним підприємством "Експерт-центр "Авант", відповідно до їх висновку у звіті від 28.02.2006 вартість об`єкту оренди станом на 28.02.2006 становить 164600 грн (пункт 1.2 договору №20984091026 від 23.08.2006).
В силу пункту 1.3 договору №20984091026 від 23.08.2006 мета використання об`єкту оренди – для здійснення агентувальної діяльності (інше використання нерухомого майна).
Положеннями пунктів 2.1, 2.2 договору №20984091026 від 23.08.2006 визначено, що Орендар вступає у строкове платне користування об`єктом оренди з моменту підписання сторонами цього договору оренди та акту приймання-передачі майна. Обчислення строку договору починається з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі. Передача об`єкта оренди в оренду не тягне за собою виникнення в Орендаря права власності на об`єкт оренди. Власником об`єкта оренди залишається держава, а Орендар користується ним протягом строку оренди.
У пунктах 3.1-3.4 договору №20984091026 від 23.08.2006 узгоджено, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №786 від 04.10.1995 зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України №75 від 19.01.2000, і становить без урахування ПДВ за базовий місяць розрахунку (липень 2006 року) 1382,59 грн. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством. Оренда плата за перший місяць оренди – серпень 2006 року визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць (липень 2006 року) на індекс інфляції від базового місяця до першого місяця оренди включно. Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць. Орендна плата перераховується Орендарем до державного бюджету та Балансоутримувачу у співвідношенні 70% та 30% щомісячно не пізніше 12 числа місяця, наступного за звітним місяцем. Одночасно копії платіжних доручень на перерахування орендної плати до державного бюджету 70% та 30% Балансоутримувачу надсилаються Орендарем Орендодавцеві.
За умовами пунктів 10.1, 10.9 договору №20984091026 від 23.08.2006 цей договір укладений терміном на 15 років включно та діє з моменту його підписання сторонами, нотаріального посвідчення та державної реєстрації. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий термін, який був передбачений цим договором, за умови погодження з Державним департаментом річкового та морського транспорту Міністерства транспорту та зв`язку України.
Чинність цього договору припиняється, зокрема, внаслідок закінчення строку, на який його було укладено (пункт 10.11 договору №20984091026 від 23.08.2006).
Пунктом 10.12 договору №20984091026 від 23.08.2006 передбачено, що взаємовідносини сторін, не врегульовані цим договором, регулюються чинним законодавством України.
Вищенаведений договір посвідчений 23.08.2006 приватним нотаріусом Ренійського районного нотаріального округу Поздєєвим О.В. та зареєстрований в реєстрі за №2380.
На підставі акту приймання-передачі майна б/н від 23.08.2006, підписаного на виконання умов договору №20984091026 від 23.08.2006, позивачеві було передано у строкове платне користування державне нерухоме майно – будівлю складу №3 на території 1-го вантажного району Ренійського морського торгового порту загальною площею 2194,30 кв.м, що перебуває на балансі Ренійського морського торгового порту та розташована за адресою: Одеська обл., м. Рені, вул. Дунайська, 188-д.
23.08.2006 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області ("Орендодавець") та Приватним підприємством "РЕНІЛІС" ("Орендар") укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, за реєстраційним номером 20984091027 (далі – договір №20984091027 від 23.08.2006), відповідно до пункту 1.1 якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно ("об`єкт оренди"), а саме: будівлю складу №4 на території 1-го вантажного району Ренійського морського торгового порту загальною площею 1450 кв.м, що перебуває на балансі Ренійського морського торгового порту ("Балансоутримувач") та розташована за адресою: Одеська обл., м. Рені, вул. Дунайська, 188-е. Об`єкт оренди – нежитлова будівля: склад №4 (метал.) загальною площею 1450 кв.м, розташований на земельній ділянці площею 1534 кв.м.
Згідно з незалежною експертною оцінкою вартості об`єкта оренди, проведеною Приватним підприємством "Експерт-центр "Авант", відповідно до їх висновку у звіті від 28.02.2006 вартість об`єкту оренди станом на 28.02.2006 становить 108750 грн (пункт 1.2 договору №20984091027 від 23.08.2006).
В силу пункту 1.3 договору №20984091027 від 23.08.2006 мета використання об`єкту оренди – для здійснення агентувальної діяльності (інше використання нерухомого майна).
Пунктами 2.1, 2.2 договору №20984091027 від 23.08.2006 визначено, що Орендар вступає у строкове платне користування об`єктом оренди з моменту підписання сторонами цього договору оренди та акту приймання-передачі майна. Обчислення строку договору починається з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі. Передача об`єкта оренди в оренду не тягне за собою виникнення в Орендаря права власності на об`єкт оренди. Власником об`єкта оренди залишається держава, а Орендар користується ним протягом строку оренди.
У пунктах 3.1-3.4 договору №20984091027 від 23.08.2006 сторони дійшли згоди про те, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №786 від 04.10.1995 зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України №75 від 19.01.2000, і становить без урахування ПДВ за базовий місяць розрахунку (липень 2006 року) 913,46 грн. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством. Оренда плата за перший місяць оренди – серпень 2006 року визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць (липень 2006 року) на індекс інфляції від базового місяця до першого місяця оренди включно. Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць. Орендна плата перераховується Орендарем до державного бюджету та Балансоутримувачу у співвідношенні 70% та 30% щомісячно не пізніше 12 числа місяця, наступного за звітним місяцем. Одночасно копії платіжних доручень на перерахування орендної плати до державного бюджету 70% та 30% Балансоутримувачу надсилаються Орендарем Орендодавцеві.
За умовами пунктів 10.1, 10.9 договору №20984091027 від 23.08.2006 цей договір укладений терміном на 15 років включно та діє з моменту його підписання сторонами, нотаріального посвідчення та державної реєстрації. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий термін, який був передбачений цим договором, за умови погодження з Державним департаментом річкового та морського транспорту Міністерства транспорту та зв`язку України.
Чинність цього договору припиняється, зокрема, внаслідок закінчення строку, на який його було укладено (пункт 10.11 договору №20984091027 від 23.08.2006).
Положення пункту 10.12 договору №20984091027 від 23.08.2006 передбачено, що взаємовідносини сторін, не врегульовані цим договором, регулюються чинним законодавством України.
Вищенаведений договір посвідчений 23.08.2006 приватним нотаріусом Ренійського районного нотаріального округу Поздєєвим О.В. та зареєстрований в реєстрі за №2379.
На підставі акту приймання-передачі майна б/н від 23.08.2006, підписаного на виконання умов договору №20984091027 від 23.08.2006, позивачеві було передано у строкове платне користування державне нерухоме майно – будівлю складу №4 на території 1-го вантажного району Ренійського морського торгового порту загальною площею        1450 кв.м, що перебуває на балансі Ренійського морського торгового порту та розташована за адресою: Одеська обл., м. Рені, вул. Дунайська, 188-е.
08.11.2006 між Ренійським міським виконавчим комітетом ("Орган управління") та Приватним підприємством "РЕНІЛІС" ("Інвестор") укладено договір на реалізацію інвестиційного проекту на території пріоритетного розвитку в спеціальній економічній зоні "Рені", за умовами якого Інвестор зобов`язується на власний ризик і за власні кошти відповідно до умов цього договору (контракту) забезпечити реалізацію схваленого (затвердженого) інвестиційного проекту "Виробництво клеєного брусу та паркету – 20.10.0; виробництво інших основних неорганічних речовин – 24.13.0; послуги з перевалювання СВГ (діяльність транспортних агентств), пакування, змішення та перевалювання мінеральних добрив на водний транспорт – 63.40.0; функціонування інфраструктури водного    транспорту – 63.22.0" в спеціальній економічній зоні "Рені", а Орган управління – створення умов для його реалізації. Цей договір (контракт) набирає чинності з моменту його підписання і діє до 2030 року.
14.05.2021 Приватне підприємство "РЕНІЛІС" звернулося до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях з листами №83 від 13.05.2021 і №84 від 13.05.2021, в яких просило продовжити дію договорів №20984091026 від 23.08.2006 та №20984091027 від 23.08.2006 на 15 років.
24.03.2022 на адресу відповідача надійшла довідка Державного підприємства "Ренійський морський торговельний порт" №1-34/182 від 18.02.2022 про відсутність у Приватного підприємства "РЕНІЛІС" станом на 18.02.2022 заборгованості зі сплати орендної плати та страхових платежів за договорами №20984091026 від 23.08.2006 та №20984091027 від 23.08.2006; не допущення позивачем порушень умов вказаних договорів оренди та відсутність потреби у використанні об`єктів оренди самим балансоутримувачем. За таких обставин, Державне підприємства "Ренійський морський торговельний порт" зазначило у цій довідці про відсутність заперечень проти продовження дії даних договорів на 5 років.
Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській в адресованому Міністерстві інфраструктури України листі №07-06-02282 від 19.09.2022 просило останнього, як орган, до сфери управління якого належить балансоутримувач об`єктів оренди, висловити свою позицію стосовно продовження договорів 20984091026 від 23.08.2006 та №20984091027 від 23.08.2006.
Наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях №858 від 12.10.2022 вирішено оголосити аукціон, за результатами якого може бути продовжений з чинним орендарем або укладений з новим орендарем договір №20984091026 від 23.08.2006, та оприлюднити відповідне оголошення про проведення такого аукціону, а наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях №859 від 12.10.2022 – аукціон, за результатами якого може бути продовжений з чинним орендарем або укладений з новим орендарем договір №20984091027 від 23.08.2006, і оприлюднити оголошення про проведення зазначеного аукціону.
Наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях №864 від 13.10.2022 затверджено висновок про ринкову вартість об`єкту оренди за договором №20984091027 від 23.08.2006; наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях №869 від 14.10.2022 – висновок про ринкову вартість об`єкту оренди за договором №20984091026 від 23.08.2006, а наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях №885 від 18.10.2022 – оголошення про продовження договору №20984091027 від 23.08.2006 через електронний аукціон.
Наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях №947 від 03.11.2022 затверджено протокол електронного аукціону №LLP001-UA-20221018-21333 щодо передачі в оренду нерухомого майна, яке виступає об`єктом оренди за договором №20984091027 від 23.08.2006, стосовно якого прийнято рішення про продовження терміну його дії на аукціоні. Вказаний аукціон відбувся 02.11.2022 на електронному майданчику Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська універсальна біржа", одним із учасників аукціону було Приватне підприємство "РЕНІЛІС", проте переможцем аукціону визначено Фізичну особу-підприємця Кауфман Ірину Леонідівну, яка запропонувала найвищу цінову пропозицію.
Наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях №948 від 03.11.2022 затверджено протокол електронного аукціону №LLP001-UA-20221018-62323 щодо передачі в оренду нерухомого майна, яке виступає об`єктом оренди за договором №20984091026 від 23.08.2006, стосовно якого прийнято рішення про продовження терміну його дії на аукціоні. Вказаний аукціон відбувся 02.11.2022 на електронному майданчику Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська універсальна біржа", одним із учасників аукціону було Приватне підприємство "РЕНІЛІС", проте переможцем аукціону визначено Фізичну особу-підприємця Кауфман Ірину Леонідівну, яка запропонувала найвищу цінову пропозицію.
В подальшому Фізичну особу-підприємця Кауфман Ірину Леонідівну, як переможця аукціону на право оренди нерухомого майна, яке виступало об`єктами оренди за договорами №20984091026 від 23.08.2006 та №20984091027 від 23.08.2006, було дискваліфіковано у зв`язку з не підписанням у визначений термін договорів оренди нерухомого майна, про що Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях було складено відповідні акти про дискваліфікацію переможця аукціону, оголошеного з метою передачі в оренду державного нерухомого майна, яке обліковується на балансі Державного підприємства "Ренійський морський торговельний порт".
01.12.2022 Товариством з обмеженою відповідальністю "Українська універсальна біржа", як оператором електронного майданчику, було опубліковано протокол електронного аукціону №LLP001-UA-20221018-62323 щодо передачі в оренду нерухомого майна, яке виступає об`єктом оренди за договором №20984091026 від 23.08.2006, стосовно якого прийнято рішення про продовження терміну його дії на аукціоні. Серед учасників аукціону значиться Приватне підприємство "РЕНІЛІС". Статус електронного аукціону: аукціон не відбувся.
Наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях №1020 від 05.12.2022 затверджено оголошення про передачу в оренду через електронний аукціон державного нерухомого майна, яке не було передано в оренду за результатами аукціону на продовження договору оренди №20984091026 від 23.08.2006.
Наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях №1023 від 08.12.2022 відмінено електронний аукціон, за результатами якого може бути продовжений договір №20984091026 від 23.08.2006, у зв`язку з технічними помилками.
Наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях №58 від 24.01.2023 затверджено оголошення про передачу в оренду через електронний аукціон державного нерухомого майна, яке не було передано в оренду за результатами аукціону на продовження договору оренди №20984091027 від 23.08.2006.
Наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях №533 від 17.05.2023 затверджено оголошення про продовження через електронний аукціон договору №20984091027 від 23.08.2006.
Наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях №569 від 26.05.2023 відмінено електронний аукціон, за результатами якого може бути продовжений договір №20984091027 від 23.08.2006.
Наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях №570 від 26.05.2023 відмінено електронний аукціон, за результатами якого може бути продовжений договір №20984091026 від 23.08.2006.
26.05.2023 Товариством з обмеженою відповідальністю "Українська універсальна біржа", як оператором електронного майданчику, було опубліковано протокол електронного аукціону №LLP001-UA-20230517-27093 щодо передачі в оренду нерухомого майна, яке виступає об`єктом оренди за договором №20984091026 від 23.08.2006, стосовно якого прийнято рішення про продовження терміну його дії на аукціоні, та протокол електронного аукціону №LLP001-UA-20230517-34356 щодо передачі в оренду нерухомого майна, яке виступає об`єктом оренди за договором №20984091027 від 23.08.2006, стосовно якого прийнято рішення про продовження терміну його дії на аукціоні. Згідно з вищенаведеними протоколами учасника електронних аукціонів відсутні; статус електронних аукціонів – аукціони відмінені.
Наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях №634 від 13.06.2023 затверджено оголошення про продовження через електронний аукціон договору №20984091026 від 23.08.2006.
Наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях №660 від 19.06.2023 відмінено електронний аукціон, за результатами якого може бути продовжений договір №20984091026 від 23.08.2006.
Позивачем до місцевого господарського суду також подано копії низки рахунків щодо сплати орендної плати, виставлених Державним підприємства "Ренійський морський торговельний порт" на підставі договорів №20984091026 від 23.08.2006 та №20984091027 від 23.08.2006, та актів виконаних робіт (надання послуг), підписаних між Державним підприємства "Ренійський морський торговельний порт" та Приватним підприємством "РЕНІЛІС" на виконання вказаних договорів за період 09.09.2021-11.05.2023, а також платіжних інструкцій про перерахування Приватним підприємством "РЕНІЛІС" відповідних коштів.
Предметом спору у даній справі є вимоги позивача про визнання укладених між сторонами договорів №20984091026 від 23.08.2006 та №20984091027 від 23.08.2006 продовженими на тих самих умовах та на той самий строк (на 15 років, тобто до 23.08.2036), а також про зобов`язання відповідача утриматися від проведення аукціону та вчинення будь-яких дій, спрямованих на передачу в оренду нерухомого майна, яке виступає об`єктами оренди за вищенаведеними договорами, впродовж строку дії цих договорів.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції послався на те, що відповідно до приписів Закону України "Про оренду державного та комунального майна" №157-ІХ від 03.10.2019 укладені між сторонами договори №20984091026 від 23.08.2006 та №20984091027 від 23.08.2006 не були автоматично пролонговані, натомість питання про їх продовження підлягає вирішенню у встановленому вказаним законом порядку.
Колегія суддів погоджується з висновком Господарського суду Одеської області про відмову у задоволенні позову з огляду на наступне.
Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
Вказаний вище підхід є загальним і може застосовуватись при розгляді будь-яких категорій спорів, оскільки не доведеність порушення прав, за захистом яких було пред`явлено позов у будь-якому випадку є підставою для відмови у його задоволенні.
Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист – це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).
Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Чинне законодавство визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.
Крім того, суди мають виходити із того, що обраний позивачем спосіб захист цивільних прав має бути не тільки ефективним, а й відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами, та має бути спрямований на захист порушеного права.
Враховуючи вищевикладене, виходячи із приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.
Відповідно до частин першої, другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочин.
Згідно з приписами статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.
Частиною першою статті 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 Господарського кодексу України).
В силу частин першої, четвертої статті 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору, зокрема, на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.
Частиною сьомою статті 179 Господарського кодексу України унормовано, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.
За умовами частини першої статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України).
Колегія суддів вбачає, що за своєю юридичною природою договори №20984091026 від 23.08.2006 та №20984091027 від 23.08.2006 є договорами найму (оренди) державного майна.
Згідно з частиною першою статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.
В силу частини шостої статті 283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Частиною першою статті 759 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
Отже, договори №20984091026 від 23.08.2006 та №20984091027 від 23.08.2006 стали підставою виникнення у сторін за цими договорами господарського зобов`язання відповідно до статей 173, 174 Господарського кодексу України (статті 11, 202, 509 Цивільного кодексу України).
За умовами частини першої статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
В силу статті 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись в установлений законом або договором строк.
Відповідно до статті 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
Частиною першою статті 763 Цивільного кодексу України передбачено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.
Згідно з частиною другою статті 291 Господарського кодексу України договір оренди припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.
Частиною четвертою статті 284 Господарського кодексу України унормовано, що строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.
Якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором (стаття 764 Цивільного кодексу України).
У частині другій статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" №2269-XII від 10.04.1992, який був чинним станом на момент укладення між сторонами договорів оренди, визначено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.
Системний аналіз вищевикладених приписів законодавства дозволяє зробити висновок, що для продовження дії договору оренди необхідна наявність таких юридичних фактів: продовження користування орендарем орендованим майном та відсутність своєчасного письмового повідомлення однієї зі сторін договору про припинення або зміну умов договору.
Правове регулювання процедури припинення орендних правовідносин спрямовано на досягнення справедливого балансу між правом орендодавця володіти, користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд і правом орендаря очікувати на стабільність та незмінність його майнового становища. У контексті наведених вище норм настання наслідків у вигляді припинення чи продовження договору є пов`язаним з дотриманням сторонами орендних правовідносин добросовісної та послідовної поведінки, обумовленої змістом укладеного договору, положеннями господарського законодавства, а також усталеними звичаями ділового обороту та документообігу.
Як зазначалося вище, в силу пункту 10.1 договорів №20984091026 від 23.08.2006 та №20984091027 від 23.08.2006 ці договори укладені терміном на 15 років включно та діють з моменту їх підписання сторонами, нотаріального посвідчення та державної реєстрації
03.10.2019 Верховною Радою України було прийнято Закон України "Про оренду державного та комунального майна" №157-ІХ, у пункті 1 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" якого було передбачено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію з 01.02.2020 (за виключенням окремих зазначених норм). 
Водночас згідно з пунктом 5 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про оренду державного та комунального майна" №157-ІХ від 03.10.2019 з дня введення в дію цього Закону було визнано таким, що втратив чинність, Закон України "Про оренду державного та комунального майна" №2269-XII від 10.04.1992.
Закон України "Про оренду державного та комунального майна" №157-ІХ від 03.10.2019 опублікований в офіційному друкованому виданні "Голос України" 26.12.2019, набрав чинності 27.12.2019 і введений в дію з 01.02.2020, а відтак саме з цієї дати підлягають застосуванню його приписи (за винятком окремих норм, наведених у розділі "Прикінцеві та перехідні положення").
За загальним правилом, якщо прийнятим нормативним актом порівняно з попереднім змінюється правове регулювання відносин в тій чи іншій сфері, то нові норми застосовуються з дати набрання ними чинності, якщо інше не визначено в самому нормативному акті (частина перша статті 5 Цивільного кодексу України).
Відповідно до пункту 2 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про оренду державного та комунального майна" №157-ІХ від 03.10.2019 договори оренди державного або комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, продовжуються в порядку, передбаченому законодавством, яке діяло до дати набрання чинності цим Законом, до дати, яка наступить раніше: набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України чи рішенням представницького органу місцевого самоврядування (щодо договорів оренди комунального майна, розташованого в межах відповідної територіальної громади), передбаченим абзацом 5 частини другої статті 18 цього Закону, або 01.07.2020. Після настання однієї з дат, яка відповідно до цього пункту наступить раніше, але у будь-якому випадку не раніше дня введення в дію цього Закону, договори оренди продовжуються в порядку, визначеному цим Законом. Договори оренди державного та комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, зберігають свою чинність та продовжують діяти до моменту закінчення строку, на який вони були укладені.
Отже, порядок продовження договорів оренди державного та комунального майна, який діяв до 31.01.2020 та був передбачений Законом України "Про оренду державного та комунального майна" №2269-XII від 10.04.1992 (втратив чинність 31.01.2020), може бути застосовано до процедури продовження тих договорів, строк дії яких закінчився до 01.07.2020 включно, а щодо інших договорів оренди державного та комунального майна (строк дії яких закінчився після 01.07.2020) в силу вимог абзацу 3 пункту 2 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про оренду державного та комунального майна" №157-ІХ від 03.10.2019 має застосовуватися порядок продовження, визначений цим Законом.
Саме такий сталий правовий висновок Верховного Суду викладено в постановах від 19.07.2022 у справі №924/852/21 та від 09.11.2021 у справі №908/2637/20.
Враховуючи викладене, беручи до уваги те, що договори №20984091026 від 23.08.2006 та №20984091027 від 23.08.2006 були укладені на 15 років (до 23.08.2021), тобто останні не закінчилися 01.07.2020, правовідносини щодо їх подальшої пролонгації регламентовані Законом України "Про оренду державного та комунального майна" №157-ІХ від 03.10.2019.
Згідно з частиною першою статті 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" №157-ІХ від 03.10.2019 продовження договорів оренди здійснюється за результатами проведення аукціону, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Без проведення аукціону можуть бути продовжені договори, які: укладені та продовжуються вперше, за умови, якщо строк оренди за такими договорами становить п`ять років або менше; укладені без проведення аукціону з установами, організаціями, передбаченими частиною першою статті 15 цього Закону; укладені без проведення аукціону з підприємствами, установами, організаціями, передбаченими частиною другою статті 15 цього Закону відповідно до вимог статті 15 цього Закону, крім випадків, передбачених абзацами одинадцятим та дванадцятим частини другої статті 15 цього Закону; укладені з підприємствами, установами, організаціями, що надають соціально важливі послуги населенню, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, додатковий перелік яких може бути визначений представницькими органами місцевого самоврядування згідно із законодавством (частина друга статті 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" №157-ІХ від 03.10.2019).
З огляду на те, що договори №20984091026 від 23.08.2006 та №20984091027 від 23.08.2006 укладені на 15 років, тобто строк оренди за ними є більшим за 5 років, апеляційний господарський суд зазначає про можливість пролонгації зазначених договорів виключно за результатами проведення аукціону, у той час як доводи апелянта щодо продовження даних договорів без проведення аукціону на підставі положень статті 764 Цивільного кодексу України, яка визначає правові наслідки продовження володіння та/або користування майном після закінчення строку договору найму за відсутності заперечень наймодавця, є необґрунтованими.
Аналогічна правова позиція суду касаційної інстанції про необхідність застосування до правовідносин щодо продовження договорів оренди державного та комунального майна положень Закону України "Про оренду державного та комунального майна" №157-ІХ від 03.10.2019, який виступає спеціальним законом, а не загальних норм статті 764 Цивільного кодексу України та статті 284 Господарського кодексу України, викладена в постанові Верховного Суду від 28.02.2023 у справі №910/13661/21.
В силу частини третьої статті 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" №157-ІХ від 03.10.2019 договори оренди можуть бути продовжені на той самий строк, на який вони були укладені, на підставі заяви орендаря про продовження договору, поданої орендодавцю не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору оренди.
Частиною дев`ятою статті 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" №157-ІХ від 03.10.2019 передбачено, що після отримання заяви орендаря про продовження договору, який підлягає продовженню за результатами проведення аукціону, орендодавець (або представницький орган місцевого самоврядування чи визначені ним органи) згідно з  Порядком передачі майна в оренду приймає одне з таких рішень: про оголошення аукціону, за результатами якого чинний договір оренди може бути продовжений з існуючим орендарем або укладений з новим орендарем; про відмову у продовженні договору з підстав, передбачених статтею 19 цього Закону.
У частині десятій статті 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" №157-ІХ від 03.10.2019 визначено, що зміст оголошення, особливості проведення аукціону на продовження договору оренди, порядок компенсації вартості невід`ємних поліпшень та застосування переважного права чинного орендаря на продовження договору оренди в ході аукціону визначаються Порядком передачі майна в оренду.
Механізм передачі в оренду державного та комунального майна, включаючи особливості передачі його в оренду відповідно до положень Закону України "Про оренду державного та комунального майна", регламентований Порядком передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №483 від 03.06.2020 (далі – Порядок).
Відповідно до пункту 134 Порядку продовження договорів оренди здійснюється за результатами проведення аукціону або без проведення аукціону в передбачених Законом України "Про оренду державного та комунального майна" випадках.
За умовами пункту 143 Порядку орендар, що має намір продовжити договір оренди, що підлягає продовженню за результатами проведення аукціону, звертається до орендодавця із заявою про продовження договору оренди не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору оренди. Якщо орендар не подав заяву про продовження договору оренди у зазначений строк, то орендодавець не пізніше ніж за один місяць до закінчення строку дії договору оренди повідомляє орендаря про те, що договір оренди підлягає припиненню на підставі закінчення строку, на який його було укладено, у зв`язку з тим, що орендар не подав відповідну заяву у визначений Законом строк, та повідомляє про необхідність звільнення орендованого приміщення і підписання акта приймання-передачі (повернення з оренди) орендованого майна.
Рішення про оголошення аукціону та оголошення про проведення аукціону на продовження договору оренди оприлюднюються орендодавцем в електронній торговій системі протягом десяти робочих днів з дати прийняття такого рішення. У межах зазначеного строку орендодавець може переглянути умови та додаткові умови (у разі наявності) оренди майна згідно з пунктами 51 та 54 цього Порядку з урахуванням особливостей, передбачених пунктом 146 цього Порядку (абзац 6 пункту 144 Порядку).
Згідно з пунктом 149 Порядку чинний орендар має переважне право на продовження договору оренди в ході аукціону на продовження договору оренди за умови, що він бере участь в такому аукціоні та зробив закриту цінову пропозицію, яка є не меншою, ніж розмір стартової орендної плати. У випадках, передбачених пунктом 152 цього Порядку, чинний орендар втрачає своє переважне право на продовження договору оренди. Для реалізації переважного права чинний орендар надає згоду сплачувати орендну плату, що є рівною ціновій пропозиції учасника, який подав найвищу цінову пропозицію за лот відповідно до пункту 75 цього Порядку, після чого чинний орендар набуває статусу переможця аукціону на продовження договору оренди. У разі відмови чинного орендаря сплачувати таку орендну плату він може надати попередню згоду сплачувати орендну плату, що є рівною ціновій пропозицій учасника з наступною за величиною ціновою пропозицією відповідно до абзацу другого пункту 76 цього Порядку. Згода надається в ході спеціального етапу аукціону шляхом натискання відповідної кнопки в електронній торговій системі. У разі відмови чинного орендаря сплачувати орендну плату, що є рівною ціновій пропозиції учасника, що подав найвищу цінову пропозицію за лот, або у випадку, передбаченому абзацом першим пункту 76 цього Порядку щодо такого чинного орендаря, переможцем аукціону визнається учасник, що подав найвищу цінову пропозицію за лот відповідно до пункту 75 цього Порядку. У випадку, передбаченому абзацом першим пункту 76 цього Порядку щодо учасника, що подав найвищу цінову пропозицію за лот, переможцем аукціону визнається чинний орендар в разі надання ним попередньої згоди сплачувати орендну плату, що є рівною ціновій пропозицій учасника з наступною за величиною ціновою пропозицією відповідно до абзацу другого пункту 76 цього Порядку, а в разі відмови в наданні такої згоди переможцем визначається учасник з наступною за величиною ціновою пропозицією.
У випадку, передбаченому пунктом 79 цього Порядку, аукціон визнається таким, що не відбувся, а електронна торгова система автоматично присвоює електронному аукціону статус "аукціон не відбувся". У такому разі протягом п`яти робочих днів з дати присвоєння аукціону такого статусу оголошується аукціон на продовження договору оренди на тих же умовах, що і попередній аукціон на продовження договору оренди.
Якщо переможцем став інший учасник аукціону, договір з чинним орендарем припиняється у зв`язку із закінченням строку, на який його укладено. При цьому якщо строк дії договору оренди з чинним орендарем закінчився, такий договір вважається продовженим до моменту укладення договору з переможцем аукціону або до моменту настання випадку, передбаченого пунктом 152 цього Порядку (абзац 3 пункту 151 Порядку).
В силу пункту 76 Порядку у разі коли переможець електронного аукціону не відповідає вимогам статті 4 Закону, або в інших випадках, передбачених частиною дев`ятою статті 13 Закону, орендодавець завантажує рішення про відмову у затвердженні протоколу про результати електронного аукціону або про відмову від укладення договору оренди в електронну торгову систему. Орендодавець завантажує рішення про відмову від укладення договору оренди також у разі, коли переможець електронного аукціону не сплатив авансовий внесок та вартість невід`ємних поліпшень відповідно до пункту 80 цього Порядку (у разі проведення електронного аукціону на продовження договору оренди). Якщо переможець електронного аукціону відмовився від підписання протоколу про результати електронного аукціону або договору оренди чи не підписав такий протокол або договір у встановлені строки, орендодавець складає та завантажує відповідний акт в електронну торгову систему. У такому випадку в електронній торговій системі автоматично формується новий протокол про результати електронного аукціону з визначенням переможцем електронного аукціону учасника з наступною за величиною ціновою пропозицією, а у разі однакових цінових пропозицій - учасника, що подав її раніше, за умови, що ним зроблений щонайменше один крок аукціону, та в разі відсутності звернення від такого учасника щодо повернення йому гарантійного внеску та відсутності факту натискання ним відповідної кнопки про відмову від очікування в особистому кабінеті. Переможець електронного аукціону, який відмовився від підписання протоколу про результати електронного аукціону або договору оренди, позбавляється права на участь у подальших аукціонах з передачі в оренду того самого об`єкта.
Пунктом 152 Порядку аукціон на продовження договору оренди визнається таким, за результатами якого об`єкт не було передано в оренду, в разі: відсутності учасників аукціону; ненадходження від жодного учасника аукціону цінової пропозиції, нездійснення жодним учасником кроку аукціону; закінчення аукціону без визначення переможця за умови настання випадку, передбаченого абзацом першим пункту 76 цього Порядку щодо чинного орендаря. У такому разі чинний орендар втрачає своє переважне право та право на компенсацію вартості здійснених ним невід`ємних поліпшень, договір оренди з таким орендарем припиняється з дати закінчення строку договору та електронний аукціон, передбачений частиною одинадцятою статті 18 Закону, оголошується в електронній торговій системі на підставі затверджених умов та додаткових умов (у разі наявності) оренди майна.
Отже, системний аналіз положень Порядку свідчить про те, що чинний орендар має переважне право на продовження договору оренди за результатами аукціону за умови, що він бере участь в такому аукціоні та зробив закриту цінову пропозицію, яка є не меншою, ніж розмір стартової орендної плати. Натомість, у разі не участі чинного орендаря в аукціоні або закінчення аукціону без визначення переможця, чинний орендар втрачає своє переважне право на продовження договору оренди.
У частині третій статті 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої, другої статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.
Принцип змагальності сторін полягає в тому, що сторони у процесі зобов`язані в процесуальній формі довести свою правоту, за допомогою поданих ними доказів переконати суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень.
Отже, даний принцип забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладення тягаря доказування на сторони.
Частиною першою статті 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
В силу частини першої статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, в господарському процесі є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.
Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 14 Господарського процесуального кодексу України).
Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях та містити неточності у встановленні обставин, які мають вирішальне значення для правильного вирішення спору, натомість висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки мають бути вичерпними, відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами.
Даний висновок Південно-західного апеляційного господарського суду повністю узгоджується з правовою позицією об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеною в постанові від 05.06.2020 у справі №920/528/19.
Як зазначалося вище, Приватне підприємство "РЕНІЛІС" брало участь в аукціонах щодо продовження договорів №20984091026 від 23.08.2006 та №20984091027 від 23.08.2006, проте не реалізувало своє переважне право, оскільки в ході спеціального етапу аукціону не надало ні згоду сплачувати орендну плату, що є рівною ціновій пропозиції учасника, який подав найвищу цінову пропозицію за лот, ні попередню згоду сплачувати орендну плату, що є рівною ціновій пропозицій учасника з наступною за величиною ціновою пропозицією, у зв`язку з чим переможцем аукціону було визначено учасника, що подав найвищу цінову пропозицію за лот, а саме: Фізичну особу-підприємця Кауфман Ірину Леонідівну, що підтверджується протоколами відповідних електронних аукціонів. 
Сама по собі обставина того, що в подальшому відповідні договори оренди за результатам аукціону не були підписані між відповідачем та Фізичною особою-підприємцем Кауфман Іриною Леонідівною у встановлені строки жодним чином не спростовує факт не реалізації позивачем свого переважного права під час проведення аукціонів та, відповідно, не зумовлює автоматичну пролонгацію договорів №20984091026 від 23.08.2006 та №20984091027 від 23.08.2006.
Крім того, однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними.
Згідно зі статтею 13 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.
Принцип добросовісності передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. Дії учасників цивільних та корпоративних відносин мають відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб.
Зазначений принцип лежить в основі доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).
Поведінка є такою, що суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, якщо вона не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона правовідносин розумно покладалася на ці заяви чи попередню поведінку.
У зв`язку з цим, добросовісність при правовому регулюванні цивільних відносин повинна розглядатися як відповідність реальної поведінки учасників таких відносин вимогам загальносоціальних уявлень про честь і совість. Іншими словами, щоб бути добросовісним, дії та вчинки учасників цивільних відносин мають здійснюватися таким чином, щоб вони викликали схвальну оцінку з боку суспільної моралі, зокрема, в аспекті відповідності застосованих засобів правового регулювання тим цілям, які перед ним ставляться. І, навпаки, реалізація правового регулювання цивільних відносин буде недобросовісною, якщо соціальна свідомість відкидає її як таку, що не відповідає задекларованій меті.
Цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість.
Здійснення суб`єктивних цивільних прав повинно відбуватись у суворій відповідності до принципів правомірності здійснення суб`єктивних цивільних прав, автономії волі, принципів розумності і добросовісності. Їх сукупність є обов`язковою для застосування при здійсненні усіх без винятку суб`єктивних цивільних прав.
Враховуючи вищевикладене, поведінка Приватного підприємства "РЕНІЛІС", яке спочатку брало участь в аукціонах щодо продовження договорів №20984091026 від 23.08.2006 та №20984091027 від 23.08.2006, а в подальшому, не реалізувавши своє переважне право та не будучи визнаним переможцем вказаних аукціонів внаслідок власної пасивної поведінки, звернулося до суду з позовом у цій справі, посилаючись на автоматичну пролонгацію зазначених договорів на підставі статті 764 Цивільного кодексу України та відсутність у зв`язку з цим необхідності проведення аукціонів, не може кваліфікуватися як добросовісна.
Таким чином, беручи до уваги те, що укладені між сторонами договори №20984091026 від 23.08.2006 та №20984091027 від 23.08.2006 не були пролонговані за результатами проведення аукціонів, Південно-західний апеляційний господарський суд погоджується з висновком Господарського суду Одеської області про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог про визнання договорів продовженими.
При цьому, з огляду на припинення договорів №20984091026 від 23.08.2006 та №20984091027 від 23.08.2006 у зв`язку зі спливом строку, на який вони були укладені, а також враховуючи відсутність у матеріалах справи доказів існування правових підстав для продовження володіння та користуванням позивачем вказаним майном, колегія суддів дійшла висновку про те, шо позовні вимоги про зобов`язання Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях утриматися від проведення аукціону та вчинення будь-яких дій, спрямованих на передачу в оренду нерухомого майна, яке виступало об`єктами оренди за вищенаведеними договорами, також не підлягають задоволенню.
Твердження апелянта щодо прийняття на баланс останнього об`єктів оренди за договорами №20984091026 від 23.08.2006 та №20984091027 від 23.08.2006, щодо наявності чинного договору оренди земельної ділянки, на підставі якого Приватне підприємство "РЕНІЛІС" користується земельною ділянкою, на якій розташовані спірні склади, а також щодо існування чинного інвестиційного договору, за яким позивач є інвестором спеціальної економічної зони "Рені", судом апеляційної інстанції до уваги не приймаються, адже зазначені обставини в силу чинного законодавства жодним чином не впливають на порядок продовження договорів оренди державного нерухомого майна шляхом проведення аукціону та не зумовлюють автоматичну пролонгацію вищенаведених договорів оренди поза встановленої законом процедурою.
Посилання скаржника на продовження дії договорів №20984091026 від 23.08.2006 та №20984091027 від 23.08.2006 у зв`язку з подальшим перерахуванням позивачем орендної плати за вказаними договорами апеляційним господарським судом оцінюються критично, оскільки проведення відповідної оплати не є безумовною підставою для продовження дії відповідних договорів.
Подібна правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 03.06.2020 у справі №916/1666/18.
Колегія суддів також наголошує на тому, що хоча позивач не реалізував своє переважно право на пролонгацію договорів №20984091026 від 23.08.2006 та №20984091027 від 23.08.2006, проте зазначене жодним чином не позбавляє Приватне підприємство "РЕНІЛІС" можливості взяти участь в аукціонах щодо оренди будівлі складу №3 на території 1-го вантажного району Ренійського морського торгового порту загальною площею 2194,3 кв.м, що знаходиться за адресою: Одеська обл., м. Рені, вул. Дунайська,  188-Д, та будівлі складу №4 на території 1-го вантажного району Ренійського морського торгового порту, загальною площею 1450 кв.м, що знаходиться за адресою: Одеська обл.,  м. Рені, вул. Дунайська, 188-Е, на рівних умовах з іншими учасниками.
Крім того, з огляду на відмову у задоволенні позову, місцевий господарський суд, керуючись приписами частини дев`ятої статті 145 Господарського процесуального кодексу України, дійшов обґрунтованого висновку щодо необхідності скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Господарського суду Одеської області від 22.06.2023 у справі №916/2555/23.
У викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах (правова позиція Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16).
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" унормовано, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
В силу статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Перевіривши відповідно до статті 270 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції об`єктивно розглянув у судовому процесі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; правильно застосував матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини, врахував положення статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з чим дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позову.
Доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції; твердження апелянта про порушення Господарським судом Одеської області норм права при ухваленні рішення від 12.10.2023 у справі №916/2555/23 не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування оскаржуваного судового акту колегія суддів не вбачає.
Відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.
Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "РЕНІЛІС" залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 12.10.2023 у справі №916/2555/23 – без змін.
Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Приватне підприємство "РЕНІЛІС".
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено та підписано 20.02.2024 у зв`язку з перебуванням головуючого судді Таран С.В. у відпустці 19.02.2024.

Головуючий суддя                                                                      С.В. Таран

Суддя                                                                                          К.В. Богатир

Суддя                                                                                          Л.В. Поліщук