ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

31 січня 2024 року 	м. Дніпро	справа № 160/15845/23	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Кругового О.О. (доповідач),
                               суддів:  Прокопчук Т.С., Шлай А.В.,     
  
          розглянувши в порядку письмового провадження   в місті Дніпро  апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві      
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду   від 11.09.2023, (суддя суду першої інстанції Рянська В.В.), прийняте в порядку письмового провадження в м. Дніпрі,  в адміністративній справі №160/15845/23  за позовом ОСОБА_1  до  Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,  
УСТАНОВИВ:
          05.07.2023 ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: 
          - визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 046850012110 від 21.03.2023 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 05.08.1995 до 15.11.1995 в СП “Флора-Інтернешнл”, з 15.11.1995 до 12.05.1996 в АТЗТ “Моноліт” відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 , виданої 10.08.1981;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком з дати звернення, а саме з 15.03.2023. 
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що за результатами розгляду його заяви від 15.03.2023 про призначення пенсії за віком Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві прийнято рішення № 046850012110 від 21.03.2023 про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. У рішенні вказано, що до його страхового стажу не зараховано період роботи з 05.08.1995 до 15.11.1995 водієм автобусу в СП “Флора-Інтернешнл”, оскільки печатка на записі про звільнення не ідентифікується, та з 15.11.1995 до 12.05.1996 водієм автобусу в АТЗТ “Моноліт”, оскільки у записі про звільнення  міститься виправлення. Позивач не погоджується з оскаржуваним рішенням, вважає його протиправним. Разом із заявою про призначення пенсії ним було подано всі необхідні документи для підтвердження трудового стажу. Відповідач з формальних підстав відмовив у призначенні пенсії. Крім того, позивач зазначає, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати наслідки для особи, яка допустила порушення, а не для працівника, та не може впливати на його особисті права. 
          Дніпропетровський окружний адміністративний суд рішенням від 11.09.2023 задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 частково. Визнав протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 046850012110 від 21.03.2023 про відмову у призначені пенсії за віком ОСОБА_1 .   Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві:  зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоди його роботи водієм автобуса в СП “Флора-Інтернешнл” з 05.08.1995 до 15.11.1995 та в АТЗТ “Моноліт”  з 15.11.1995 до 12.05.1996 включно; повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15.03.2023 про призначення пенсії за віком та прийняти рішення у встановленому порядку відповідно до вимог законодавства, з урахуванням наданої судом у цьому рішенні правової оцінки. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовив.
Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог. 
          В обґрунтування апеляційної скарги заявник зазначив, що відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 № 1058-IV право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 01.01.2023 до 31.12.2023 – не менше 30 років. Згідно з наданими позивачем документами його страховий стаж становить 28 років 09 місяців 24 дні. До загального страхового стажу позивача не враховано період роботи з 05.08.1995 до 15.11.1995, оскільки печатка на записі про звільнення не ідентифікується, та з 15.11.1995 до 12.05.1996, оскільки в записі про звільнення міститься виправлення. Прийняття рішення за результатами розгляду поданих заявником документів є дискреційними повноваженнями пенсійного органу. 
          Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд  вважає, що апеляційна скарга   не підлягає  задоволенню за наступних підстав. 
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 15.03.2023    звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком, яку було прийнято і зареєстровано 15.03.2023 за № 459, що підтверджується копією розписки-повідомлення спеціаліста Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
У розписці-повідомленні зазначено, що до заяви про призначення пенсії було додано паспорт, довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру, трудову книжку НОМЕР_2 , довідку про заробітну плату № 20 від 21.02.2023, довідки про прийняття на роботу № 19 від 21.02.2023, № Г-09 від 20.02.2023, № 14 від 20.02.2023.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 046850012110 від 21.03.2023 відмовлено у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.
У рішенні зазначено, що відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 01.01.2023 до 31.12.2023 – не менше 30 років. Згідно з наданими позивачем документами його страховий стаж становить 28 років 09 місяців 24 дні, що є недостатнім для призначення пенсії. До загального страхового стажу не враховано період роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 з 05.08.1995 до 15.11.1995, оскільки печатка на записі про звільнення не ідентифікується, та з 15.11.1995 до 12.05.1996, оскільки в записі про звільнення  міститься виправлення.
Не погодившись з рішенням відповідача-2 про відмову у призначенні пенсії, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач необґрунтовано відмовив позивачу в зарахуванні до загального стажу всіх періодів його роботи та необґрунтовано відмовив в призначенні пенсії. 
Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
З 29.07.1993 порядок ведення трудових книжок регулюється Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (далі    - Інструкція № 58 від 29.07.1993), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 17.
За приписами пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 від 29.07.1993, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Як передбачено пунктом 4    постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 “Про трудові книжки працівників”, заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства, установи, організації в присутності працівника, а відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
Пунктом 1.2    Інструкції № 58 від 29.07.1993 передбачено, що трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.
Відповідно до п. 2.4    Інструкції № 58 від 29.07.1993 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Згідно з п. 4.1    Інструкції № 58 від 29.07.1993 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.
  Статтею 62 Закону № 1788-ХІІ  визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
    На реалізацію вказаної норми  Закону № 1788-ХІІ  Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993 № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній»  затвердив Порядок № 637(далі - Порядок №637).
  У пунктах 1 та 2 Порядку №637 зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
  В силу вимог абзацу першого пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Отже, зміст наведених норм дає підстави стверджувати, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються інші документи.
Згідно зі  ст. 62 Закону № 1788-XII  та підпункту 4 пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до  Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого  постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).
Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Однак, як встановлено судом апеляційної інстанції, відповідачем не здійснено жодних дій, спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів, на підставі яких можна було б додатково підтвердити стаж позивача.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 30.09.2019 у справі №638/18467/15-а.
Крім того, відповідно до  постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників»  відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, а отже, й не може впливати на її особисті права.
  Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 09.08.2019 у справі № 654/890/17.
Так, трудова книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , заповнена вперше 10.08.1981, містить, зокрема, такі записи:
запис № 12: 05.08.1995 прийнятий водієм автобуса в  СП “Флора-Інтернешнл” (наказ № 25 від 05.08.1995);
запис № 13: 15.11.1995 звільнений у порядку переведення в АТ “Моноліт” на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП України (наказ № 97 від 15.11.1995);
запис № 14: 15.11.1995 прийнятий водієм автобуса в АТЗТ “Моноліт” (наказ № 98 від 15.11.1995);
запис № 15: 12.05.1996 звільнений за ст. 38 КЗпП України (наказ № 19 від 12.05.1996).
Записи про роботу позивача у СП “Флора-Інтернешнл” засвідчено печаткою, містять прізвище та ініціали, підпис уповноваженої особи.
У записі № 15 дійсно міститься виправлення у даті звільнення, а саме зазначенні року – 1996. Водночас, дата звільнення 12.05.1996 відповідає даті наказу № 19, на підставі якого внесено запис про звільнення.
Як правильно зазначив суд першої інстанції матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що трудова книжка НОМЕР_1 містить неправдиві або недостовірні відомості щодо періодів трудової діяльності ОСОБА_1 , тому зазначені відповідачем-2 недоліки не можуть бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні періоду трудової діяльності позивача з 05.08.1995 до 15.11.1995 та з 15.11.1995 до 12.05.1996 згідно з вказаною трудовою книжкою до страхового стажу, що враховується при призначенні пенсії. 
          З урахуванням встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов правильного  висновку, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві було протиправно відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком рішенням № 046850012110 від 21.03.2023 та відповідно поклав на нього зобов`язання по розгляду заяви позивача.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, відтак підстави для зміни чи скасування судового рішення відсутні.
          Керуючись ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 325 КАС України, суд,
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві – залишити без задоволення.
          Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.09.2023 в адміністративній справі № 160/15845/23 – залишити без змін.
                    Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - суддя                                                                      О.О. Круговий 

                               суддя                                                                      Т.С. Прокопчук 

                               суддя                                                                      А.В. Шлай