П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

15 січня 2024 р.	м. Одеса	Справа № 420/5017/23	

Перша інстанція: суддя Хом`якова В.В.,
рішення суду першої інстанції
прийняо 18.05.2023 у м. Одеса

          П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача:                                          Танасогло Т.М.,
суддів:                                                   Градовського Ю.М., Крусяна А.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Львівської митниці на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 травня 2023 року у справі за адміністративним позовом виробничо-комерційного підприємства "ВІТАЛЕКС-ОДЕСА" у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю до Львівської митниці про визнання протиправними та скасування картки відмови, рішення про коригування митної вартості,-
В С Т А Н О В И В :
У березні 2023 року Виробничо-комерційне підприємство "ВІТАЛЕКС-ОДЕСА" у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю (позивач, ВКП "ВІТАЛЕКС-ОДЕСА" у вигляді ТОВ) звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Львівської митниці (відповідач), в якому просило: - визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 20.02.2023 №UA209170/2023/000665; - визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2023/900089/2 від 20.02.2023; - судові витрати розподілити відповідно до приписів статті 139 КАС України.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач необґрунтовано та безпідставно прийняв оскаржуване рішення, оскільки позивач за наявності усіх необхідних документів звернувся до митного органу для здійснення митного оформлення імпортованого товару. При визначенні митної вартості товару декларантом було обрано перший метод - за ціною договору. Сторона позивача стверджує, що відповідачем протиправно, в порушення норм статті 57 Митного кодексу України та за наявності усіх документів, які підтверджують заявлену декларантом митну вартість товару, здійснено визначення митної вартості товару, який ввозиться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту за другорядним методом - резервним. Внаслідок цього було прийнято оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Сторона позивача вважає, що відповідач безпідставно поставив під сумнів весь поданий йому пакет документів і необґрунтовано витребував додаткові документи, оскільки митним органом не доведено обставин, які б свідчили про існування у нього достатніх підстав для виникнення обґрунтованих сумнівів щодо правильності визначення позивачем числового значення митної вартості імпортованого товару. 
Відповідач проти задоволення позову заперечував, мотивуючи тим, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості та картка відмови прийняті з передбачених чинним законодавством підстав, правомірно, обґрунтовано та вмотивовано.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18 травня 2023 року, адміністративний позов Виробничо-комерційного підприємства "ВІТАЛЕКС-ОДЕСА" задоволено.
Визнано протиправною та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 20.02.2023 №UA209170/2023/000665.
Визнано протиправним та скасовано рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів №UA209000/2023/900089/2 від 20.02.2023.
Стягнуто з Львівської митниці (ЄДРПОУ 43971343) на користь позивача сплачений за подання позову судовий збір.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Львівською митницею подано на зазначене судове рішення апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції під час ухвалення рішення у справі норм матеріального та процесуального права, апелянт просить скасувати судове рішення та винести нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування скарги, навівши фактично аналогічні обставини та доводи тим, які були вказані у відзиві на позов, апелянт зазначає, що при проведенні у відповідності до положень статті 54 Митного кодексу України контролю правильності визначення декларантом митної вартості товарів, заявлених до митного оформлення позивачем, митницею встановлено наявність в документах розбіжностей та неточностей, відсутність усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості. За таких підстав та відповідно до вимог Митного кодексу України, посадовою особою відповідача було направлено позивачу вимогу щодо надання додаткових документів з метою підтвердження заявлених відомостей у митній декларації, на яку декларантом було надано відмову. Сторона відповідача доводить, що у повній відповідності з частиною п`ятою статті 54 Митного кодексу України та за результатом проведеної процедури консультації з декларантом, митним органом обґрунтовано та правомірно було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів. За наведеного сторона відповідача доводить, що оспорювані рішення про коригування митної вартості товарів та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення є такими, що прийняті митним органом в межах повноважень та на підставі чинного законодавства України. З огляду на це, просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. 
Відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній документів.
Згідно ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 01.06.2020 року між ВКП "ВІТАЛЕКС-ОДЕСА" У ВИГЛЯДІ ТОВ (Покупець) та ANJI FLORID ARTWARE CO., LTD, Китай (Продавець) укладено зовнішньоекономічний договір (контракт) №010620 про продаж товарів з матеріалів рослинного походження. В контракті зазначено, що перелік найменувань, кількість, ціна і загальна вартість товару кожної поставки вказуються в додатковій угоді, яка є невід`ємною частиною цього контракту (п.1.4. Контракту). Товар поставляється на умовах FOB порт Шанхай, Китай, згідно Інкотермс 2010. Умови окремих поставок можуть бути змінені за згодою обох сторін і повинні бути зазначенні в додаткової угоді, яка є невід`ємною частиною цього контракту (п.3.1. Контракту).
Відповідно до п.2 Додаткової угоди №4 від 19 грудня 2022 р. продавець зобов`язується поставити вказаний в п. 1 товар на умовах FOB Шанхай, Китай в строки до 28 лютого 2023 року. Фактичною датою поставки вважається дата коносаменту.
Позивачем 16.02.2023 було надано відповідачу до митного оформлення електронну митну декларацію №23UA209170012350U0, та інші документи: пакувальний лист (Packing list) б/н від 25.11.2022 ; рахунок-фактура (iнвойс) (Commercial invoice) №22FL2511 від 25.11.2022 ; автотранспортна накладна (Road consignment note) №22FL2511 від 13.02.2023 ; банківський платіжний документ, що стосується товару №7 від 04.11.2022 ; документ, що підтверджує вартість перевезення товару №15022023/1 від 15.02.2023 ; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) - Додаткова угода №20/09 від 20.09.2022; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) - Додаткова угода №20/09-2 від 20.09.2022 ; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) - Додаткова угода №4 від 19.12.2022; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу №010620 від 01.06.2020; договір про надання послуг митного брокера №БР-97 від 19.11.2018 ; договір (контракт) про перевезення №19112018-02 від 19.11.2018.
16.02.2023 позивачем було отримано від відповідача електронне повідомлення №1918384, в якому зазначено по необхідність подання додаткових документів для підтвердження митної вартості відповідно до ст. 53 МКУ, а саме: зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; - якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; - за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; якщо здійснювалося страхування, страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування, транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів (рахунок на перевезення, договір на перевезення); виписку з бухгалтерської документації; -каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
На вимогу, що містилась у повідомленні №1918384 від 16.02.2023, позивачем 17.02.2023 листом №1702-1 від 17.02.2023 були надані наступні додаткові документи: рахунки на сплату вартості транспортно-експедиційних послуг №158 від 07.02.2023, №202 від 14.02.2023, №1409 від 02.12.2022, банківський платіжний документ, що підтверджує факт сплати транспортно-експедиційних послуг №378 від 19.12.2022, банківський платіжний документ, що підтверджує факт сплати транспортно-експедиційних послуг №388 від 09.02.202, банківський платіжний документ, що підтверджує факт сплати транспортно-експедиційних послуг №390 від 15.02.2023, прейскурант (прайс-лист) виробника товару Б/Н від 15.09.2022 , що діє до 28.02.2022, копія митної декларації країни відправлення №223120220004056043 від 07.12.2022.
20.02.2023 відповідачем видано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209170/2023/000665 та рішення №UA209000/2023/900089/2, за яким митну вартість товару визначено із застосуванням другорядного методу - резервного.
В рішенні відповідач зазначив, що за результатами опрацювання документів наданих для підтвердження заявленої митної вартості товару, митна вартість не може бути визнана з наступних причин: подані до митного оформлення документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій та третій статті 53 МКУ, не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар; надані декларантом на запит митного органу документи не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена. 
Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 54 МКУ здійснено контроль наявності в поданих документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. 
Під час розгляду документів було виявлено наступне: вiдповiдно до інвойсу №22FL2511 від 25.11.2022 продавець поставляє товар на умовах FOB SHANGHAI Китай. Вiдповiдно до Incoterms 2020 термін FOB Free on Board (Назва порту відвантаження) означає, що продавець виконав постачання, коли товар перейшов через поручні судна в названому порту відвантаження. Це означає, що з цього моменту усі витрати і ризики чи втрати ушкодження товару повинен нести покупець. Зважаючи на викладене та відповідно до ч. 10 ст. 58 МКУ до митної вартості включаються такі витрати зокрема витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України. Відповідно до наданих рахунків №1409 від 02.12.2022, №158 від 07.02.2023, № 202 від 14.02.2023 вартість послуг з доставки вантажу становить 193323,36 грн., проте декларантом задекларовано 145023,43 грн. , чим порушено ч. 10 та 21 ст. 58 МКУ. Таким чином, Львівською митницею були встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом.
Відповідно до частини 2-3 статті 53 Митного кодексу України декларанту виставлена вимога про надання додаткових документів, для підтвердження митної вартості:
Ha цю вимогу декларантом було надіслано: транспортні документи, документи про оплату, експортна митна декларація. Інших документів згідно вимоги не надано.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 6 ст. 54 МКУ, у зв`язку з неподанням декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 МКУ, Львівська митниця не визнала заявлену митну вартість. В рішенні митного органу вказано про неможливість застосування другорядних методів визначення митної вартості товарів (за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість) з причин відсутності у митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу . Застосований резервний метод визначення вартості товару. Джерелом інформації для коригування слугувало рішення митного органу № UA100340/23/310613 від 05.02.2023.
Не погоджуючись із прийнятими відповідачем карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 20.02.2023р. №UA209170/2023/000665 та рішенням від 20.02.2023 №UA209000/2023/900089/2, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем при здійсненні імпортування товару на митну територію України на підтвердження заявленої ним митної вартості товару було надано повний пакет документів у відповідності до переліку, закріпленого ч. 2 ст. 53 МК України. В свою чергу, відповідач не надав доказів того, що документи, подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації. Ні в рішенні, ні у картці відмови не обґрунтовано, в чому полягали об`єктивні сумніви у митній вартості, заявленій позивачем, неточності у визначеній митній вартості. 
Суд першої інстанції вказав, що контролюючий орган приймаючи рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2023/900089/2 від 20.02.2023 діяв всупереч та не у відповідності до вимог чинного законодавства, тому суд визнає його протиправним та скасовує.
Також, суд першої інстанції зазначив, що скасування судом рішення органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів є підставою для скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 20.02.2023 №UA209170/2023/000665.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам та обґрунтованості висновку суду першої інстанції, апеляційний суд враховує наступне.
У розумінні приписів ст. 49 МК України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Як визначено ч.ч. 1, 2 ст.52 МУ України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані зокрема подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
В силу вимог ч.1 ст. 23 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Частина друга статті 53 МК України визначає перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, серед яких: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; - зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; - рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); - якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; - за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; - копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; - якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Частиною 3 статті 53 МК України визначено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи (за переліком наведеним у цій нормі). 
При цьому, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості (ч. 1 ст. 54 МК України).
У відповідності до ч.6 ст.54 МК України, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі, зокрема, неподання основних документів, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів (згідно з переліком та відповідно до умов, наведених у частині другій статті 53 цього Кодексу) та неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Виходячи з наведених вище норм слідує, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. 
Такі сумніви можуть бути зумовлені зокрема наявністю розбіжностей між окремими документами, наявністю ознак підробки певних документів, неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, відсутністю достатніх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, тощо.
Виходячи з приписів ч.1 ст.55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Згідно п.п.1-4 ч. 2 ст. 55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Правилами заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затвердженими наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598 (далі - Правила), встановлено, що графа 33 рішення про коригування митної вартості товарів «Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості» має містити також пояснення щодо зроблених коригувань, зважаючи на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умови поставки, комерційні умови та докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові 23.10.2020 у справі №820/3231/16, обов`язок доведення митної ціни товару належить позивачу. При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.
Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, не передбачені Митним кодексом України (стаття 53) заборонено.
Наведені вище положення митного законодавства зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Відповідно до статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
При цьому, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні (ч.2 ст. 58 МК України).
З урахуванням вищевикладеного, очевидним є висновок, що у митного органу повинні бути наявними обґрунтовані причини для витребування додаткових документів, ненадання яких унеможливлювало б визначення саме митної вартості товару, що ввозиться, за ціною договору (основний метод) відповідно до ст.58 МК України.
Колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що відповідно до поданої митної декларації, розрахунок митної вартості товару здійснювався позивачем за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції). 
Для митного оформлення товару та на вимогу митного органу декларантом було надано пакет наступних документів, які містили числові показники ціни товару, зокрема : пакувальний лист (Packing list) б/н від 25.11.2022 ; рахунок-фактура (iнвойс) (Commercial invoice) №22FL2511 від 25.11.2022 ; автотранспортна накладна (Road consignment note) №22FL2511 від 13.02.2023 ; банківський платіжний документ, що стосується товару №7 від 04.11.2022 ; документ, що підтверджує вартість перевезення товару №15022023/1 від 15.02.2023 ; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) - Додаткова угода №20/09 від 20.09.2022; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) - Додаткова угода №20/09-2 від 20.09.2022 ; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) - Додаткова угода №4 від 19.12.2022; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу №010620 від 01.06.2020; договір про надання послуг митного брокера №БР-97 від 19.11.2018 ; договір (контракт) про перевезення №19112018-02 від 19.11.2018, а також додатково надані: рахунки на сплату вартості транспортно-експедиційних послуг №158 від 07.02.2023, №202 від 14.02.2023, №1409 від 02.12.2022, банківський платіжний документ, що підтверджує факт сплати транспортно-експедиційних послуг №378 від 19.12.2022, банківський платіжний документ, що підтверджує факт сплати транспортно-експедиційних послуг №388 від 09.02.202, банківський платіжний документ, що підтверджує факт сплати транспортно-експедиційних послуг №390 від 15.02.2023, прейскурант (прайс-лист) виробника товару Б/Н від 15.09.2022 , що діє до 28.02.2022, копія митної декларації країни відправлення №223120220004056043 від 07.12.2022.
Надання зазначених документів не заперечує Львівська митниця, проте вважає, що вони не підтверджують митну вартість імпортованого товару та не підтверджують та не містять всіх відомостей щодо ціни товару, яка була фактично сплачена.
Втім, на думку колегії суддів такі обґрунтування скаржника є хибними, та спростовуються матеріалами справи.
Дослідивши надані позивачем документи, які містяться у матеріалах справи та надавались на розгляд до митного органу разом з митною декларацією, колегія суддів вважає, що надані позивачем документи не містять розбіжностей, наявних ознак підробки натомість містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.
Отже, під час митного оформлення та додатково позивачем були надані усі необхідні документи, які чітко ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні і достовірні дані, що підтверджували заявлену декларантом митну вартість товарів за ціною договору.
Відповідачем не доведено, а судовою колегією з матеріалів справи не встановлено неповноти, неточності чи недостатності наданих позивачем з первинними МД документів та наведених в них відомостей для визначення митної вартості товару за основним методом; наявності встановлених частинами 1 та 2 статті 58 МК України обмежень для застосування першого методу та обставин, зазначених в частині 6 статті 54 МК України, для відмови у митному оформленні товару за першим методом, а отже і підстав для застосування положень частини 3 статті 57 та частини 3 статті 58 МК України, тобто використання другорядного методу визначення митної вартості товару при недоведеності неможливості її визначення за основним.
На думку колегії суддів, надані позивачем документи не суперечать одне одному, містять чітку, недвозначну і зрозумілу інформацію про товар та його ціну, а отже у сукупності ті відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових), й не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом.
В свою чергу, відповідачем ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції не надано жодних доказів недостовірності заявленої товариством вартості товару, чи недостатності поданих документів, або наявності підстав вважати, що у такі документи викликають сумнів у достовірності наданої інформації.
Колегія суддів вважає за доцільне також зазначити, шо відповідач не повідомляв декларанта про те, які саме обставини та/або числові показники потребують додаткового підтвердження. 
Неподання повного переліку документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації. Митний орган зобов`язаний довести обґрунтованість цього сумніву, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Однак, як вірно виснував суд першої інстанції, в спірному рішенні про коригування митної вартості сумніви відповідача щодо складових митної вартості імпортованого товару ґрунтуються виключно на його припущеннях, а не на достовірних відомостях, а саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.
Колегія суддів вважає за викладеного вище, що позивачем при здійсненні імпортування товару на митну територію України на підтвердження заявленої ним митної вартості товару було надано повний пакет документів у відповідності до переліку, закріпленого ч. 2 ст. 53 МК України. При цьому, відповідач не надав доказів того, що документи, подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації. Ні в рішенні, ні у картці відмови не обґрунтовано, в чому полягали об`єктивні сумніви у митній вартості, заявленій позивачем, неточності у визначеній митній вартості. Обов`язок доведення обґрунтованості такого сумніву митним органом констатований в постанові Верховного Суду від 06.03.2019р. у справі №809/278/17.
Колегія суддів оцінює критично посилання скаржника на розбіжність у вартості послуг доставки та враховує, що відповідно до п. 5 ч. 10 ст. 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.
Згідно встановлених обставин справи, позивачем було задекларовано витрати транспортування до Львівської митниці в сумі 145023 грн. 43 коп., в тому числі 69067 грн. 17 коп. вартість послуг з перетарки за межами митної території України, 12188 грн. 31 коп. транспортно-експедиційне обслуговування за межами митної території України, 28126 грн. 37 коп. вартість транспортних послуг з міжнародного перевезення вантажу Pruszkow (Польща) - м/п Рава-Руська (Україна), 35641 грн. 60 коп. вартість морського перевезення за межами державного кордону України. Транспортні витрати підтверджуються договором № 19112018-02, укладеним 19.11.2018 з ТОВ Інтер Транс Лоджистикс", рахунками на оплату послуг та платіжними документами про оплату послуг рахунками .
Зауваження скаржника, що відповідно до наданих рахунків №1409 від 02.12.2022, №158 від 07.02.2023, №202 від 14.02.2023 вартість послуг з доставки вантажу становить 193323,36 грн., тобто існують розбіжності в наданих для підтвердження митної вартості товарів документах, оцінюються апеляційним судом критично, позаяк всупереч приписам пункту 5 частини 10 статті 58 Митного кодексу України відповідач прийняв до уваги витрати на транспортування вантажу не тільки до митної території України , а й по території України від м/п Рава-Руська до м. Львів та інші платежі, які не є тотожними оплаті за транспортні послуги, а є експедиторськими послуга на території України, які експедитор включав до рахунків на оплату позивачем, на що ґрунтовно вказав суд першої інстанції в судовому рішенні.
Фактичні обставини, на які вказав відповідач у рішенні про коригування митної вартості, не впливають на числові значення складових митної вартості товарів і не позбавляють товариство права на застосування методу визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, з врахуванням того, що позивачем використані відомості, які повністю підтверджені документально. Відповідачем не доведена правомірність застосування резервного методу при визначенні митної вартості відповідно.

Нові зауваження, опис яких відсутній в рішенні від 20.02.2023 про коригування митної вартості товарів, але на які відповідач посилається у відзиві на позовну заяву, суд не розглядає, оскільки в межах даної справи дається оцінка законності та обґрунтованості рішень, які приймались митницею на момент визначення митної вартості товарів за резервним методом. Виходячи зі змісту оскаржуваного рішення, у митниці виникли сумніви тільки при порівнянні загальної вартості послуг, які були оплачені експедитору, з вартістю транспортного перевезення , яка задекларована позивачем в декларації митної вартості. Інших розбіжностей або неточностей рішення не містить.
Колегія суддів зазначає, що апелянтом не надано доказів, на підставі яких визначено митну вартість товару в оскарженому рішенні від 20.02.2023, не надано доказів в підтвердження неможливості застосування усіх попередніх методів визначення митної вартості згідно з вимогами ст.57 МК України, у зв`язку з чим суд доходить до висновку, що відповідачем не обґрунтовано застосування резервного методу визначення митної вартості товару.
Окрім того, у ч.3 ст. 53 МКУ передбачено виключно три підстави витребування додаткових документів у декларанта: наявність розбіжностей у документах, які мають вплив на правильність визначення митної вартості; наявність ознак підробки документів; відсутність у документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Виключно висновки, що ґрунтуються на дослідженні документів, доданих до митної декларації, можуть бути підставою для витребування додаткових документів.
У спірному ж випадку, митний орган не обґрунтував підстав для витребування додаткових документів, оскільки в наданих при митному оформленні документах не було розбіжностей. Тому вимога протягом 10 календарних днів надати додаткові документи на підтвердження вартості товару має гуртуватись насамперед на виявлених розбіжностях у наданих до митного оформлення документів, що можуть вплинути на визначення митної вартості, або які ознаки підробки були виявлені, або які відомості відсутні у наданих документах, про що також вже було вказано вище.
Використання при визначенні митної вартості товарів за резервним методом відомостей митної декларації 23UA100340310613U3 є зовсім безпідставним, з огляду на перелік товарів, які ввозились на адресу ТОВ "Вигідна покупка" за вказаною декларацією, які навіть не є подібними або однієї товарної групи, з іншими умовами поставки ( CFR Гданськ).
Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що у вказаному випадку розбіжності, на які вказав відповідач, поза розумним сумнівом, не впливають на числові значення складових митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, з врахуванням того, що позивачем використані відомості, які повністю підтверджені документально.
Митним органом не наведено достатнього обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визначено та не визначено інформацію, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом.
Сумніви митного органу у достовірності відомостей про митну вартість товарів, які виникли у зв`язку з тим, що надані документи містили розбіжності, як вірно вважав суд першої інстанції, - є необґрунтованими, оскільки будь-яких переконливих аргументів та доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви у достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору відповідачем не наведено та не надано, a інших обставин, які б впливали на ціну задекларованої позивачем митної вартості товару судом не встановлено.
У розглядуваному випадку, усі надані до митного органу разом із митною декларацією документи підтверджували вартість товару, який ввозиться, визначений за основним методом.
Поза розумним сумнівом, позивач надав усі наявні та достатні документи, передбачені Митним кодексом України, необхідні для визначення митної вартості, та які містять повну інформацію про митну вартість та її складові. Натомість, контролюючий орган не навів переконливих аргументів, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору, не обґрунтував висновки належними та беззаперечними доказами для виникнення правових підстав по застосуванню другорядного методу.
Інших обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору, відповідачем не наведено. Так само й інших юридичних фактів, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару, судом не встановлено.
Колегія суддів зазначає, що навіть наявність у митного органу інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг не відповідає вартості заявленій позивачем, не може утворити підстав для відмови у визнанні заявленої митної вартості за основним методом, оскільки митні органи при здійсненні митного контролю, у тому числі й з питань контролю правильності визначення митної вартості, мають діяти у спосіб, визначений МК України, а відомості, які містяться в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками, мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті митним органом відповідних рішень. Наявність в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг, є більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення митним органом контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за іншим методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо). Автоматизована система аналізу та управління ризиками не може містити усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар.
З огляду на встановлені обставини, митний орган фактично залишив поза увагою документи, надані представником позивача для митного оформлення товару. При цьому досліджені судом документи, які містяться в матеріалах справи, є належними та в повній мірі відповідають вимогам МК України до документів, які підтверджують митну вартість товарів, однак останні не спростовані митним органом, а тому відповідачем безпідставно застосовано інший метод визначення митної вартості у спірному рішенні про коригування митної вартості товарів.
За вказаного, апелянтом не доведено правомірності оскаржуваного рішення, не спростовано дійсність поданих до митного оформлення документів, достовірність і об`єктивність зазначених відомостей, не доведено наявності підстав для витребування від позивача (декларанта) додаткових документів, а також застосування другорядного методу визначення митної вартості товарів, не надано доказів, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації та не дотримано передбаченого ст.57 МК України порядку визначення митної вартості товару.
Усе викладене вище у сукупності свідчить на користь обґрунтованості та правильності висновку суду першої інстанції про протиправність прийняття митницею рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2023/900089/2 від 20.02.2023 як такого, що суперечить законодавчим вимогам та не відповідає встановленим у ст.2 КАС України критеріям, а відтак і наявність підстав для його скасування.
В свою чергу, скасування рішення про коригування митної вартості товарів підтверджує факт відсутності неправильності визначення декларантом митної вартості товарів, що своєю чергою свідчить про відсутність підстав для відмови у прийнятті митної декларації. 
Отже, з огляду на скасування судом першої інстанції рішення органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів, у суду першої інстанції також були наявні обґрунтовані підстави й для скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 20.02.2023 №UA209170/2023/000665.
Доводи апеляційної скарги правильність зазначеного висновку суду першої інстанції не спростовують.
Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України» ) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Інші доводи та заперечення сторін є несуттєвими, встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Судове рішення про задоволення позову ВКП «Віталекс-Одеса» у вигляді ТОВ відповідає повністю встановленим ст.242 КАС України.
Апеляційна скарга митного органу задоволенню не підлягає.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає вказану апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 328, 329 КАС України, апеляційний суд, –
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Львівської митниці - залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 травня 2023 року у справі № 420/5017/23 - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач 		Т.М. Танасогло	
Судді	  	А.В. Крусян   Ю.М. Градовський