КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

Справа № 756/14946/23
№ апеляційного провадження: 33/824/615/2024 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
15 січня 2024 року                                                                                         м. Київ
Суддя Київського апеляційного суду Слюсар Т.А., розглянувши адміністративну справу за апеляційною скаргою адвоката Каплі Аліни Степанівни в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Оболонського районного суду м. Києва від 05 грудня 2023 року під головуванням судді Луценко О.М., у справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП,-
У С Т А Н О В И Л А :
Постановою судді Оболонського районного суду м. Києва від 05 грудня 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у розмірі 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 536 грн 80 коп.
 
Постановою визнано доведеним, що   ОСОБА_1 , 03 листопада 2023р. о 00 год. 38 хв., керував автомобілем «BMW» д.н.з. НОМЕР_1 , м. Києві, на вул. Прирічна, в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія в установленому порядку проводився із застосуванням приладу «Драгер», згідно якого вміст алкоголю становить «1,23%», тест №7510. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 2.9а Правил Дорожнього Руху України.
 
Не погодившись з указаною постановою, 13 грудня 2023 року адвокат Капля А.С. в інтересах ОСОБА_1 подано до суду апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову скасувати та постановити нову, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити через відсутність події та складу адміністративного правопорушення.
 
В обґрунтування вимог зазначено, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, висновок суду першої інстанції є помилковим, суд не з`ясував усі фактичні обставини справи, не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, не навів мотиви доведення вини. 
 
Вказує, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б об`єктивно вказували на безпосереднє керування особою транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.
 
Зазначає, що відеозапис долучений поліцейськими до протоколу виготовлений з порушенням п.3.5 розділу II Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції НПУ №100 від 03 лютого 2016 року, яким передбачено, що після активації нагрудної відеокамери (відеореєстратора) все спілкування повинно бути записане безперервно.
 
Вказує, що на компакт-диску, наданому в якості додатку до протоколу про адміністративне правопорушення, міститься 1 папка відео з камери _00205, яка включає два файли відеозапису з нагрудної камери поліцейського, зі змісту яких вбачається, що відеозапис переривався.
 
Крім того, зазначає що свідків на момент події не було.
 
Скаржником, зазначено що суд першої інстанції у своєму рішенні не надав жодної оцінки тим обставинам, що в матеріалах справи наявний акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу, відповідно до якого він не погодився з результатами огляду.
 
Посилається на те, що скаржник наполягав на проходження огляду у лікаря, однак поліцейські йому відмовили, що огляд був проведений з порушенням положень ч. 3 ст. 266 КУпАП, а тому на підставі ч. 5 ст. 266 КУпАП є недійсним.
 
В судовому засіданні захисниця ОСОБА_1 адвокат Капля А.С. просила апеляційну скаргу задовольнити.
 
Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, у тому числі переглянувши відеозапис з нагрудного відеореєстратора інспектора патрульної поліції, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить такого висновку.
 
Відповідно до вимог, серед ряду завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
 
Згідно з положеннями ст. ст. 278, 280 КУпАП, суд першої інстанції при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, чи є необхідність у витребуванні додаткових матеріалів, а при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
 
Судом першої інстанції дотримано вказаних вимог закону.
 
Суд першої інстанції, визнаючи ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, вказав, що вина у порушенні правил дорожнього руху України повністю підтверджується зібраними у справі доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 726233від 03.11.2023, випискою з алкотестера "Драгер", результат - 1,23 ‰, відеозаписом з нагрудної камери (відеореєстратора) працівників патрульної поліції, що здійснювали оформлення даного адміністративного правопорушення, на якому зафіксовано обставини з місця події, направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення сп`яніння (а.с. 1-4,7). 
 
З таким висновком місцевого суду погоджується й суд апеляційної інстанції.
 
Так, відповідно до п. 1.3 Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
 
Згідно з п. 1.9 ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
 
Відповідно до положень ст. 16 Закону України "Про дорожній рух" (із змінами та доповненнями) водій, серед іншого, зобов`язаний:
 
- виконувати розпорядження поліцейського, а водії військових транспортних засобів - посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами;
 
- не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.
 
Згідно з п. 2.9 а) ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
 
За керування транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
 
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
 
Встановлені правила допустимості і відповідності доказів є гарантом їх достовірності та істинності.
 
При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
 
Перевіркою матеріалів провадження встановлено наступне.
 
Згідно з даними чеку «Drager» протестовано особу - ОСОБА_1 - результат тесту - 1,23‰ (а.с. 2).
 
Вивченням матеріалів справи встановлено, що відносно ОСОБА_1   складений протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 726233 від 03.11.2023, відповідно до змісту якого 03.11.2023 о 00 год. 38хв. В м. Києві по вул. Прирічна,  водій  ОСОБА_1   керував автомобілем «BMW»   н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку, проводився на місці зупинки транспортного засобу у встановленому законом порядку, із застосуванням газоаналізатора «Драгер», результат 1,23 %, проба позитивна, чим порушив вимоги п.2.9А Правил Дорожнього руху, за що відповідальність передбачена за ч.1 ст.130 КУпАП (а.с. 1).
 
В графі "Пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, по суті порушення" підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - з протоколом не згоден (а.с. 1). Між тим, зауважень та додаткових пояснень не надав.
 
Наявні у справі докази узгоджуються між собою та у своїй сукупності свідчать про порушення ОСОБА_1   положень п. 2.9 (а) ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому їх правильно покладено судом першої інстанції в обґрунтування висновків про доведеність винуватості останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 1 30 КУпАП за встановлених обставин.
 
Доводи апеляційної скарги, щодо відсутності доказів керування транспортним засобом, відхиляються, оскільки працівники поліції рухалися за транспортним засобом під керуванням ОСОБА_1 та здійснили його зупинку, що також підтверджено відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції, де скаржником вказано, що рух транспортного засобу був.
 
Після чого, було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння та запропоновано пройти освідування за допомогою приладу Драгер, який показав результат 1,23 %.
 
Таким чином, поза розумним сумнівом, у правників поліції були підстави для зупинки ОСОБА_1 , враховуючи встановлені та переглянуті з відеозапису обставини.
 
Стосовно наполягання пройти огляд у лікаря нарколога, на що поліцейські відмовили, то такі доводи є голослівними з огляду на відсутність будь-яких заперечень після виявлення на газоаналізаторі Драгер 1,23 % алкоголю у  ОСОБА_1 .  
 
Доводи скаржника про те, що відеозапис, який міститься у матеріалах справи, також не може слугувати належним доказом, оскільки він не є безперервним,  апеляційний суд не визнає слушними, адже свого підтвердження вони не знайшли і спростовуються достовірними та достатніми доказами, що свідчать про те, що  ОСОБА_1   порушені вимоги п. 2.9 "а" ПДР та вчинено адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
 
Відтак, у результаті дослідження та перевірки наявних у матеріалах справи доказів, у апеляційного суду відсутні підстави вважати відеозапис сфальсифікованим, а доводи апелянта слушними. Тобто вказаний відеозапис надає можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій, при цьому, він отриманий у встановленому законом порядку і здійснений працівником поліції за допомогою наявних у нього технічних засобів, тому є належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.
 
Отже, водій ОСОБА_1   реалізуючи своє право керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.
 
Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що районний суд правильно оцінив наявні в даній справі докази, відповідно до вимог ст. 251 КУпАП та дійшов до правильних висновків про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні вимог п. 2.9А Правил дорожнього руху, а також, що його дії слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 130 КУпАП, з виявлення алкогольного сп`яніння. 
 
 Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам "Кобець проти України" від 14 лютого 2008 року, "Берктай проти Туреччини" від 08 лютого 2001 року, "Лавенте проти Латвії" від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення "за відсутності розумних підстав для сумніву", що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
 
При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП відноситься до тих правопорушень, яке за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та є небезпечним як для самого правопорушника так і для інших учасників дорожнього руху.
 
Оцінка доказів, відповідно до ст. 252 КУпАП, відбувається за внутрішнім переконанням особи, що приймає рішення, та ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному досліджені всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю, а жодний доказ не має наперед встановленої сили.
 
Більш того Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
 
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа "Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32).
 
Неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції не встановлено, як не встановлено істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції.
 
Таким чином, всупереч доводам апеляційної скарги, висновки суду першої інстанції про встановлення вини водія ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, ґрунтуються на підставі повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин справи.
 
Адміністративне стягнення ОСОБА_1 призначене в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, у відповідності до положень ст. 33 КУпАП.
 
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова районного суду про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування відсутні.
 
Керуючись ст. 294 КУпАП,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу адвоката Каплі Аліни Степанівни в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Постанову Оболонського районного суду м. Києва від 05 грудня 2023 року залишити без змін.
 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                                Т.А. Слюсар