Дата документу 15.01.2024 Справа № 323/2637/21

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Є.У.№ 323/2637/21                                        Головуючий у 1 інстанції: Щаслива О.В.
№ 22-ц/807/87/24                                                Суддя-доповідач: Крилова О.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2024 року        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого:                Крилової О.В.
суддів:                Кухаря С.В.
                       Полякова О.З.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу заапеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04 вересня 2023 року у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, що продовжує навчання,

ВСТАНОВИВ

В вересні 2021 року  ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до  ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, що продовжує навчання.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання якої з відповідача на користь позивачки рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області, яке набрало законної сили, стягнуті аліменти в розмірі 200 грн. щомісячно до досягнення донькою повноліття. Означене рішення відповідач не виконував, злісно ухиляючись від виконання батьківського обов`язку, що зумовило звернення позивача до суду з позовами про стягнення з нього заборгованості зі сплати аліментів, які (позови) задоволені рішеннями Оріхівського районного суду Запорізької області від 30.12.2009 року та від 22.12.2010 року. ІНФОРМАЦІЯ_2 донька сторін досягла повноліття, а з ІНФОРМАЦІЯ_3 розпочала навчання в комунальному закладі «Бердянський фаховий медичний коледж» Запорізької обласної ради. Хоча навчання і відбувається за рахунок бюджетних коштів, проте дівчина не отримує стипендії та навчається за денною формою навчання, що ускладнює її працевлаштування, будь-яких джерел доходів вона не має, тому продовжує перебувати на повному утриманні матері. Навчання доньки, яке обмежує її можливості в отриманні самостійного заробітку, пов`язано з додатковими видатками позивачки на утримання дівчини, що полягають в необхідності сплати навчальних посібників, підручників, канцелярських предметів, оргтехніки. Відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, хоча має таку можливість, будучи молодою здоровою особою.

Посилаючись на вищезазначене просила суд, стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітньої доньки в розмірі 1/2 частини прожиткового мінімуму для працездатної особи в сумі 1189 грн. 50 коп. до закінчення донькою навчання, але не більш ніж до досягнення нею 23 років.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 04 вересня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 700 грн. щомісячно, починаючи з 28 вересня 2021 року до закінчення донькою навчання, але не більш ніж до досягнення нею 23 років.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати з отримання правничої допомоги в сумі 757 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 768 грн. 40 коп.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що ОСОБА_3 не потребує матеріальної допомоги, а ОСОБА_1 є безробітним, особою з інвалідністю, на утриманні якого перебуває безробітна дружина та двоє неповнолітніх дітей.

Відповідач скористався своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу. Зазначає, що рішення районного суду є законним та обґрунтованим. З цих підстав просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Зазначені пояснення позивачки, як і її ставлення до оскаржуваного судового рішення, яке вона вважає законним та обґрунтованим, зумовлюють ту обставину, що оскаржуване судове рішення судовою колегією не перевіряється на предмет його невідповідності закону в частині задоволеної частини позовних вимог. Тож судова колегія виходить з того, що в цій частині позивач погодилася з судовим рішенням.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 10), яка є студенткою другого курсу денної форми навчання комунального закладу «Бердянський медичний фаховий коледж» Запорізької обласної ради денної форми навчання за рахунок бюджетних коштів (а. с. 104).

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що стягнення з відповідача аліментів в розмірі 600 грн. щомісяця на утримання повнолітньої доньки є домірними як майновому стану платника аліментів, так і потребі повнолітньої дівчини, яка продовжує навчання у навчальному закладі, в утриманні.

Із вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Тобто, відповідно до статті 199 СК України підставами виникнення аліментного зобов`язання між батьками та їх повнолітніми дочкою, сином, які продовжують навчання після досягнення повноліття і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги є сукупність таких юридичних фактів: 1) продовження навчання дочкою, сином після досягнення повноліття; 2) недосягнення дочкою, сином встановленого законом віку - 23 років; 3) потреба дочки, сина у матеріальній допомозі у зв`язку з навчанням; 4) наявність у батьків можливості надавати матеріальну допомогу.

Сукупність цих юридичних фактів утворює юридичний склад, необхідній і достатній для виникнення зазначеного аліментного зобов`язання. У разі відсутності, або недоведеності в судовому засіданні хоч б одного з наведених вище фактів, вищезазначене аліментне зобов`язання пов`язане з утриманням батьками своїх повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання, не виникає.

Крім того, ст. 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Статтею 182 ЦПК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. 

В силу роз`яснень п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Визначаючи розмір утримання, яке можливо присудити позивачці від відповідача, суд вірно врахував встановлене ст. 48 Конституції України право кожного на гідний рівень життєдіяльності для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивачки правничої допомоги, суд першої інстанції вірно врахував положення ст. 137 ЦПК України, вказавши, що стягненню підлягає сума в розмірі 757 грн.

Доводи апелянта щодо перебування на утриманні безробітного відповідача дружини та двох дітей, відсутність у ОСОБА_3 потреби в матеріальній допомозі, а також заперечення щодо понесених позивачкою витрат на правничу допомогу, дублюють доводи, викладені у відзиві на позовну заяву, яким суд першої інстанції надав належну оцінку та врахував при винесенні оскаржуваного рішення.

Відтак, суд першої інстанції зробив правильний висновок, що розумним і справедливим буде розмір аліментів на утримання повнолітньої ОСОБА_3 на період її навчання в розмірі 600 грн щомісячно.

Ухвалюючи рішення по справі, суд першої інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Законом України «Про судоустрій і статус суддів» регламентовано, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32–41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Разом з тим, судова колегія звертає увагу на те, що у резолютивній частині судового рішення всупереч мотивувальній частині замість стягнення щомісячно 600 гр. зазначено про стягнення з відповідача 700 гр., і ця помилка підлягає виправленню при апеляційному розгляді.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено із додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається, натомість уточненню підлягає його резолютивна частина з зазначенням про стягнення аліментів у сумі 600 гр. щомісячно.

При вирішенні справи судом першої інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, а також застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження. 

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381–383 ЦПК України, апеляційний суд,–

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04 вересня 2023 року по цій справі змінити, зазначити що стягненню з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 600 грн. щомісячно.

В іншій частині оскаржуване рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково. 

Повне судове рішення складено 15 січня 2024 р.

Головуючий                                                                О.В. Крилова

Судді:                                                                        С.В. Кухар

                                                                               О.З. Поляков