ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"15" січня 2024 р.           Справа№ 910/2821/22
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Суліма  В.В.
суддів:            Майданевича А.Г. 
          Ткаченка Б.О. 
 
без виклику представників сторін 
розглянувши апеляційну скаргу Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва»
на рішення    Господарського суду мвста Києва від 25.07.2023 року 
у справі № 910/2821/22 (суддя - Ващенко Т.М.)
за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»
до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва»
про стягнення 145   724, 12 грн,-                                                                       

                                                          ВСТАНОВИВ: 

Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» про стягнення 145 724, 12 грн, з яких: 116 292, 54 грн основного боргу, 19 958, 90 грн інфляційних втрат, 9 472,68 грн 3 % річних.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань з оплати поставленої позивачем теплової енергії для опалення будинку за адресою: м. Київ, вул. Січових Стрільців, 70.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.07.2023 позов задоволено повністю. Стягнуто з Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» 116 29, 54 грн заборгованості, 19   958, 90 грн  інфляційних втрат, 9   472, 68 грн  3 % річних та 2   481, 00 грн  судового збору. 
Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження; скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 25.07.2023 та ухвалити нове рішення суду, яким відмовити у задоволенні позову.
Апеляційна скарга відповідача мотивована тим, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення неправильно застосовано норми матеріального права та порушено приписи процесуального закону.
Відповідач у поданій апеляційній скарзі вказує на те, що надання послуг теплопостачання може відбуватися виключно на договірних засадах, однак договір між відповідачем та постачальником послуг не укладався.
Також Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» зазначає, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту та обсягів споживання теплової енергії у спірний період, як і не надано доказів того, що відповідачу належить нежитлове приміщення площею 121, 88 кв.м за адресою: м. Київ, вул. Січових Стрільців, 70, оскільки за вказаною адресою відсутнє примішення зазначеної площі.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.09.2023 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Сулім В.В., судді: Ткаченко Б.О., Майданевич А.Г.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.10.2023 апеляційну скаргу Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» на рішення Господарського суду міста Києва від 25.07.2023 у справі №910/2821/22 залишено без руху   та надано заявникові строк на усунення недоліків десять днів з дня отримання копії ухвали.
На виконання вищезазначеної ухвали суду, 24.10.2023 від Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої додано платіжну інструкції №324555 від 19.10.2023 про сплату судового збору в сумі 1 240,50 грн. Отже, скаржником належним чином виконано вимоги ухвали суду.
Ухвалою Півнінчого апеляційного господарського суду від 24.10.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва». Розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).
08.11.2023 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Крім того, позивач зазначив, що відповідно до акту № 1-09/48 від 13.09.2018, відповідач є балансоутримувачем нежитлових приміщень площею 221, 68 кв.м. Водночас, згідно із договором №313/1 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 27.06.2018 частину нежитлових приміщень площею 99, 8 кв.м. передано в оренду Громадській організації «Мистецтво для народу».
Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального права, з огляду на викладені скаржником доводи та вимоги апеляційної скарги, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступного.
Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Розпорядженням Київської міської державної адміністрації №1693 від 27.12.2017 «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», Комунальне підприємство «Київтеплоенерго» визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування Публічного акціонерного товариства «Київенерго».
10.04.2018 Комунальному підприємству «Київтеплоенерго» видано ліцензію №591 на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам відповідно до розпорядження Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).
Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що з 01.05.2018 постачання теплової енергії та надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води здійснює позивач.
Відповідно до п. 2.1 статуту Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», це підприємство утворено з метою отримання прибутку від провадження господарської діяльності, спрямованої на підвищення надійності енергопостачання споживачів міста Києва, забезпечення стабільних надходжень до бюджету міста Києва, належної експлуатації об`єктів енергопостачання споживачів міста Києва, забезпечення стабільних надходжень до бюджету міста Києва, належної експлуатації об`єктів електро-, теплопостачання, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва.
Предметом діяльності підприємства є надання комунальних послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, постачання та розподілу електричної енергії (п. 2.2.1 Статуту позивача).
29.01.2021 позивач направив на адресу відповідача проєкт договору на постачання теплової енергії №330023-01 від 20.01.2021 листом з описом вкладення, що підтверджується копіями фіскального чеку, накладної та описом вкладення у поштове відправлення №0103275498142.
У додатку №8 до вказаного проєкту договору визначено, що об`єктом теплопостачання є нежитлове приміщення площею 121,88 кв. м, розташоване у Шевченківському районі м. Києва по вул. Січових Стрільців, будинок 70.
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач стверджує, що в порушення норм законодавства відповідач не здійснив оплату за отриману теплову енергію, внаслідок чого у останнього утворилася заборгованість за період з 01.01.2019 по 01.10.2021 у розмірі 116 292,54 грн. 
Відповідач проти позову заперечує та зазначає, що позивачем не надано доказів здійснення теплопостачання за вказаною адресою, не доведено споживання відповідачем того обсягу теплової енергії, який вказаний у доданих позивачем документах та за який нараховується заборгованість.
Відповідно до розпорядження Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації №80 від 09.02.2011 «Про закріплення майна за Комунальним підприємством «Керуюча дирекція», з урахуванням розпорядження Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації №801 від 30.12.2016 «Про внесення змін до розпорядження Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації №80 від 09.02.2011 «Про закріплення майна за Комунальним підприємством «Керуюча дирекція», Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» здійснює господарське відання житлового, нежитлового фонду Шевченківського районну в місті Києві та обслуговування закріплених за ним житлових будинків.
Як вбачається з додатку №1 до розпорядження Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації №801 від 30.12.2016, за Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» під порядковим №58 закріплено на праві господарського відання нежитлові приміщення в будівлі загальною площею 2266,2 кв. м, за адресою: вул. Січових Стрільців (Артема), 70,      в якому нежитлової площі - 362,2 кв. м, під інвентарним номером 5678.
Зі змісту наведеного розпорядження вбачається, що на баланс відповідачу переданий весь будинок №70 по вул. Січових Стрільців, включно з усіма нежитловими приміщеннями в ньому загальною площею 362,2 кв. м, отже, спірне приміщення, площа якого менша та становить 121,88 кв. м, знаходиться на балансі відповідача.
Відтак твердження відповідача про те, що позивачем не надано жодних доказів того, що спірне приміщення знаходиться на балансі або в користуванні відповідача, судом першої інстанції вірно визнанні необгрунтованими.
Крім того, рішенням Київської міської ради №284/5096 від 02.12.2010 «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва» Київська міська рада затвердила переліки об`єктів права комунальної власності територіальної громади міста Києва згідно з додатком.
У додатку №1 до цього рішення наведено перелік об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Києва, що розміщені в Шевченківському районі, серед яких міститься і спірна будівля (№43 додатку).
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що спірне нежитлове приміщення закріплено за відповідачем на праві господарського відання та прийнято і перебуває на балансі останнього, а окремий облік теплоспоживання відповідача пропорційно його опалюваній площі здійснюється за особовим рахунком №330023-01.
Щодо твердження апелянта про відсутність окремо ізольованого нежитлового приміщення площею 121, 88 кв.м, то колегія сддів зазначає наступне.
Як зазначалося вище, відповідно до розпорядження № 801 за відповідачем закріплене на праві господарського відання майно, в тому числі житловий будинок в цілому за адресою: м. Київ, вул. Січових Стрільців, 70; загальна площа 2   266, 20 кв.м; нежитлові приміщення площею 362, 20 м.кв. 
Відповідно до акту № 1-09/48 від 13.09.2018 наявного в матеріалах справи вбачається, що відповідач є балансоутримувачем нежитлових приміщень площею 221, 68 кв.м. При цьому, з матеріалів справи, а саме із договору №313/1 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 27.06.2018 видно, що частину нежитлових приміщень площею 99, 8 кв.м. передано в оренду Громадській організації «Мистецтво для народу».
Враховуючи зазначене площа до розрахунку за поставлену відповідачу теплову енергію у січні 2021 була зменшена на 99, 8 кв.м та складає 121, 88 кв.м., як і відображено у проекті договору на постачання теплової енергії запропонованому позивачем для підписання відповідачу.
Колегією суддів встановлено, що будинок №70 по вул. Січових Стрільців у м. Києві оснащений інженерною мережею з централізованого опалення. Нежитлові приміщення, розташовані у житловому будинку за вказаною адресою мають спільну інженерну мережу з централізованого опалення, тож технічна можливість не поставлення теплової енергії відповідачу у позивача відсутня.
Відповідно до п. 29 Правил користування тепловою енергією, затверджених   постановою Кабінету Міністрів України №1198 від 03.10.2007   (далі - Правила №1198) теплова енергія постачається безперервно.
Згідно з п. 36 Правил №1198 теплопостачальна організація зобов`язується забезпечувати протягом обумовленого в договорі часу безперервне постачання теплової енергії (за винятком нормативно встановлених перерв), підтримувати параметри теплоносія, що подається з колекторів джерела теплової енергії, на вході в теплову мережу споживача теплової енергії відповідно до температурного графіка теплової мережі, не допускаючи відхилення параметрів, визначених договором.
Пунктом 3 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених   постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005   (далі - Правила №630), встановлено, що послуги надаються споживачам безперебійно, виключно за винятком часу перерв, визначених відповідно до частини 3   ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».
Також відповідно до п. 40 Правил №1198 споживач теплової енергії зобов`язаний, зокрема, вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих правил.
З матеріалів справи вбачається, що нарахування за надані послуги теплопостачання здійснювалося на підставі відомостей споживання та діючих в період споживання тарифів.
За період постачання теплової енергії з січня 2019 року по жовтень 2021 року при оформленні щомісячно рахунку-фактури постачальником застосовувався затверджений тариф на теплову енергію, що підтверджується щомісячним обліковим записом.
Обсяг спожитої відповідачем теплової енергії в ГКал, а також щомісячне нарахування по особовому рахунку відображені в облікових картках споживача за його обліковим записом 330023-01, копії яких надані позивачем до матеріалів справи.
Відповідно до ч. 1 ст.9 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» комерційний облік здійснюється вузлом (вузлами) комерційного обліку відповідної комунальної послуги, що забезпечує (забезпечують) загальний облік її споживання, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки.
До встановлення вузла (вузлів) комерційного обліку відповідно до вимог частини другої статті 3 цього Закону обсяг споживання теплової енергії визначається за нормою споживання, встановленою органом місцевого самоврядування, що підлягає щомісячному коригуванню виконавцем послуги за фактичною кількістю годин постачання теплової енергії та фактичною середньомісячною температурою зовнішнього повітря.
Відповідно до ч.1 ст. 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» - у будівлях, зазначених у частинах другій і третій статті 4 цього Закону, обсяг відповідної комунальної послуги, визначений за допомогою вузла комерційного обліку (а у випадках, передбачених частиною другою статті 9 цього Закону, - за розрахунковим або середнім споживанням), розподіляється між усіма споживачами з урахуванням показань вузлів розподільного обліку, приладів - розподілювачів теплової енергії відповідно до частин другої - четвертої цієї статті.
При цьому для цілей розподільного обліку відповідно до цієї статті права та обов`язки споживачів поширюються також на власників майнових прав на об`єкти нерухомого майна у завершеній будівництвом будівлі, право власності на які не зареєстровано.
Згідно із ч.2 ст. 10 цього ж закону - визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку (а у випадках, передбачених частиною другою статті 9 цього Закону, - за розрахунковим або середнім споживанням) обсяг спожитої у будівлі теплової енергії включає обсяги теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) та розподіляється між споживачами в такому порядку: 2) обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, визначається та розподіляється між споживачами пропорційно до площі (об`єму) квартири (іншого приміщення) за методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово- комунального господарства.
Відповідно до ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
Частиною 2 ст. 714 ЦК України передбачено, що до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо і ните не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.
Згідно із ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про теплопостачання», споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.
Відповідно до ст. 24 Закону України «Про теплопостачання», основним обов`язком споживача теплової енергії є в тому числі своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.
Пунктом 4 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою КМУ від 03.10.2007 №1198 (далі - Правила №1198), встановлено, що користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією, крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва. Договори укладаються відповідно до типових договорів. Форми типових договорів затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.
Відповідно до п. 29 Правил №1198 теплова енергія постачається безперервно.
Згідно п. 36 Правил №1198 теплопостачальна організація зобов`язується забезпечувати протягом обумовленого в договорі часу безперервне постачання теплової енергії (за винятком нормативно встановлених перерв), підтримувати параметри теплоносія, що подається з колекторів джерела теплової енергії, на вході в теплову мережу споживача теплової енергії відповідно до температурного графіка теплової мережі, не допускаючи відхилення параметрів, визначених договором.
Відповідно до п. 40 Правил №1198 споживач теплової енергії зобов`язаний, зокрема, вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил.
Отже, законодавством України у сфері теплопостачання та надання комунальних послуг передбачено обов`язок споживача укласти відповідні договори на постачання теплової енергії, а також встановлено строки і порядок оплати поставленої теплової енергії, відповідно до яких отриманий товар та послуги оплачуються споживачем щомісячно. Такі положення законодавства у сфері теплопостачання свідчать про обов`язковість договорів про теплопостачання та неможливість споживача відмовитись від укладання договорів (за виключенням випадків та у порядку, встановлених законом).
Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обов`язок, щодо укладання договорів на постачання теплової енергії.
Колегією суддів встановлено, що будинок №70 по вул. Січових Стрільців у м. Києві оснащений інженерною мережею з централізованого опалення. Нежитлові приміщення, розташовані у житловому будинку за вказаною адресою мають спільну інженерну мережу з централізованого опалення, тож технічна можливість не поставлення теплової енергії відповідачу у позивача відсутня.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, 29.01.2021 позивач направив на адресу відповідача проєкт договору на постачання теплової енергії №330023-01 від 20.01.2021 листом з описом вкладення, що підтверджується копіями фіскального чеку, накладної та описом вкладення у поштове відправлення №0103275498142.
Проте, відповідач на вищезазначений лист відповіді не надав, запропонований позивачем проєкт договору не погодив та не підписав, зауваження або пропозиції відносно змісту запропонованого правочину не надав, протокол розбіжностей до нього не склав.
Щодо тверджень апелянта про те, що договір з позивачем на теплопостачання не укладався, а тому у Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» відсутній обов`язок оплати, то слід відмітити, що відсутність письмового договору про постачання теплової енергії не звільняє осіб, які використовують теплову енергію без укладання договору на теплопостачання, від обов`язку оплати за фактично спожиту теплову енергію.
Вказаний висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у справі № 922/4239/16 та постанові Верховного суду від 26.04.2018 у справі №904/6293/17.
Отже, підставою для виникнення у відповідача зобов`язань з оплати за отриману теплову енергію без укладення договору є, насамперед, факт постачання товарної продукції, а також доведення обсягу та вартості таких поставок належними та допустимими доказами, адже споживання теплової енергії не може бути безоплатним.
З матеріалів справи вбачається, що нарахування за надані послуги теплопостачання здійснювалося на підставі відомостей споживання та діючих в період споживання тарифів.
За період постачання теплової енергії з січня 2019 року по жовтень 2021 року при оформленні щомісячно рахунку-фактури постачальником застосовувався затверджений тариф на теплову енергію, що підтверджується щомісячним обліковим записом.
Обсяг спожитої відповідачем теплової енергії в ГКал, а також щомісячне нарахування по особовому рахунку відображені в облікових картках споживача за його обліковим записом 330023-01, копії яких надані позивачем до матеріалів справи.
Як вбачається з наданих сторонами до матеріалів справи доказів, у спірний період позивач поставляв відповідачу теплову енергію за вищевказаною адресою. Наведене підтверджується, зокрема, корінцями нарядів на включення та відключення об`єкту теплоспоживання; відомостями обліку спожитої теплової енергії, що підтверджує обсяги споживання теплової енергії; обліковими картками (помісячно), що підтверджують порядок нарахування, враховуючи обсяг спожитої теплової енергії відповідачем (як частки опалювальної площі будівлі), кількість діб/годин роботи (споживання) та її вартість.
Як вбачається з корінців нарядів на включення та відключення вказаного будинку в період опалювального сезону, споживачем в них зазначено КП «ЦОС Шевченківського району». При цьому на підставі виданих корінців нарядів підключається весь будинок за вказаною адресою, на окрему частину нежитлового приміщення корінці нарядів не видаються. А тому споживачем в корінцях нарядів зазначається обслуговуюча організація, яка здійснює комплексне обслуговування всього житлового будинку в цілому за певною адресою. У зв`язку із викладеним у даний корінцях нарядів зазначена інформація стосовно Комунального підприємства «ЦОС Шевченківського району», а не відповідача, що не спростовує встановлених судом обставин про перебування на його балансі нежитлових приміщень у спірному будинку.
За таких обставин, позивачем доведено факт включення та відключення будинку в період опалювального сезону за спірні періоди, та факт підключення/відключення до/від постачання теплової енергії всього будинку.
При цьому судом враховано, що питання прийняття облікових карток (табуляграм) в якості доказів у справах про стягнення заборгованості за договорами постачання (купівлі - продажу) теплової енергії у гарячій воді, у контексті їх оцінки судами, неодноразово вирішувалося у судовій практиці (постанови Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №910/6652/17, 12.07.2018 у справі №910/6654/17, 12.10.2018 у справі №910/30728/15 та 03.09.2020 у справі №910/17662/19).
Статтями   11,   509 Цивільного кодексу України, передбачено, що договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору.
Статтею 629 Цивільного кодексу України   встановлено обов`язковість договору для виконання сторонами.
Відповідно до ст. ст. ст.   525,   526 Цивільного кодексу України,   ст. 193 Господарського кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього   Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 530 Цивільного кодексу України   передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до   ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення Зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків, сплата неустойки (ст. 611 Цивільного кодексу України).
Згідно з ч. 1   ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Статтею 599 ЦК України   передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до положень   ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»   балансоутримувач (будинку, групи будинків, житлового комплексу) - це власник відповідного майна або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно і уклала договір купівлі-продажу теплової енергії з теплогенеруючою або теплопостачальною організацією, а також договори на надання житлово-комунальних послуг з кінцевими споживачами; постачання теплової енергії (теплопостачання) - це господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору; житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; споживач теплової енергії - це фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору; суб`єкти відносин у сфері теплопостачання - це фізичні та юридичні особи незалежно від організаційно-правових форм та форми власності, які здійснюють виробництво, транспортування, постачання теплової енергії, теплосервісні організації, споживачі, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.
Як передбачено ч. 1   ст. 9 вказаного Закону, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Разом із цим, Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» не надано суду доказів виконання зобов`язання з оплати послуг по теплопостачанню за період з 01.01.2019 по 01.10.2021 у розмірі 116.292,54 грн.
Відповідно до п. 20 Правил №630 плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. У платіжному документі передбачаються графи для зазначення поточних і попередніх показань засобів обліку води, теплової енергії, різниці цих показань або затверджених нормативів (норм) споживання, тарифу на даний вид послуг і суми, яка належить до сплати за надану послугу.
Згідно з ч. 1   ст. 74 ГПК України   кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
За змістом   ст. 76 ГПК України   належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).
Статтею 79 ГПК України   встановлено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що позовні вимоги про стягнення заборгованості у розмірі 116 292,54 грн є обґрунтованими, доведеними, а тому підлягають задоволенню.
Крім суми заборгованості, позивачем нараховано та пред`явлено до стягнення з відповідача також 19 958,90 грн інфляційних втрат та 9 472,68 грн 3 % річних.
Згідно зі   ст. 625 ЦК України   боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Перевіривши надані позивачем розрахунки сум інфляційних втрат та 3% річних, суд встановив їх правильність та арифметичну вірність, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача таких нарахувань підлягають задоволенню.
За приписами ч. 1   ст. 86 ГПК України   суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Перевіривши розрахунок 3% річних та збитків від інфляції, колегія суддів зазначає, що він є арифметично вірним, а тому суд першої інстанції підставно задовольнив позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 9 472, 68 грн та інфляційних збитків у розмірі 19 958, 90 грн.
Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає інші посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.
Саме лише прагнення скаржника ще раз розглянути та оцінити ті самі обставини справи і докази в ній не є достатньою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.           
Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.   
Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянта.
Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -
                                                                
                                                      ПОСТАНОВИВ:
          
1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» на рішення Господарського суду міста Києва від 25.07.2023 року у справі № 910/2821/22 залишити без задоволення.                                                       
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.07.2023 року у справі № 910/2821/22    залишити без змін.
3. Поновити дію рішення    Господарського суду міста Києва від 25.07.2023 року у справі № 910/2821/22
4. Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянта.                                                          
5.    Матеріали справи № 910/2821/22 повернути до Господарського суду міста Києва.   

          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                            В.В. Сулім 

Судді                                                                                А.Г. Майданевич

                                                                                Б.О. Ткаченко