Дата документу 28.03.2024 Справа № 332/943/23

Запорізький Апеляційний суд

 
ЄУН 332/943/23                                      	Головуючий у 1-й інстанції Марченко Н.В.	
Пр. №22-ц/807/101/24	Суддя-доповідач Гончар М.С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 березня 2024 року                                                        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді (судді-доповідача)                Гончар М.С.
суддів                                                Кочеткової І.В., Подліянової Г.С.
розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 , третя особа ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ОРАНТА» (надалі - ПАТ «НАСК «ОРАНТА») про стягнення грошових коштів
за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на заочне рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 19 квітня 2023 року
ВСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним позовом (т.с. 1 а.с. 1-7), якій у подальшому доповнив (т.с. 1 а.с. 109-110), та в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь: - матеріальну шкоду, завдану внаслідок пошкодження в дорожньо-транспортній пригоді з вини відповідача його (позивача) транспортного засобу, за вирахуванням виплаченого страховою компанією (третя особа у цій справі) страхового відшкодування в межах страхового ліміту 130000,00 грн. та з урахуванням встановленого індексу інфляції в сумі 231963,84 грн.; - вартість послуг евакуатора для доставки автомобіля після ДТП до місця стоянки в розмірі 1300,00 грн.; - вартість послуг стоянки в розмірі 1800,00 грн.; - проценти від простроченої суми в сумі 4321,68 грн.; - моральну шкоду, завдану внаслідок пошкодження транспортного засобу в сумі 20000,00 грн., від сплати яких у добровільному порядку відповідач на його (позивача) користь ухиляється, а також понесені судові витрати.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Марченко Н.В.(т.с. 1 а.с. 83). Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 02 березня 2023 року (т.с. 1 а.с. 86-87) залишено без задоволення заяву позивача про забезпечення позову його позову у цій справі. Постановою Запорізького апеляційного суду від 10 травня 2023 року (виділені матеріали справи (головуючий суддя Гончар М.С., судді Маловічко С.В. та Подліянова Г.С. а.с. 134-137) апеляційну скаргу  ОСОБА_1  задоволено, ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 02 березня 2023 року у цій справі  скасовано, ухвалено у цій справі нове судове рішення (прийнято постанову), заяву ОСОБА_1  про забезпечення позову задоволено, накладено арешт на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ).
Ухвалою суду першої інстанції від 09 березня 2023 року (т.с. 1 а.с. 89) провадження у цій справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Ухвалами Заводського районного суду м. Запоріжжя від 16 березня 2023 року (головуючий суддя Ретинська Ю.І. т.с. 1 а.с. 118, 121-122) та від 31 березня 2023 року (головуючий суддя Яцун О.С.т.с. 1 а.с. 132, 134-136) відмовлено у задоволенні заяв позивача про відвід головуючому судді Марченко Н.В. у цій справі. 
Заочним рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 19 квітня 2023 року (т.с. 1 а.с. 168-174) позовні вимоги позивача у цій справі задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2  (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) матеріальну шкоду, завдану внаслідок пошкодження транспортного засобу, з урахуванням встановленого індексу інфляції, в розмірі 231963,84 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) проценти від простроченої суми в розмірі 4321,68 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) вартість послуг евакуатора в розмірі 1300,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) вартість послуг стоянки автомобіля в розмірі 1800,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) моральну шкоду, завдану внаслідок пошкодження транспортного засобу, у розмірі 20000,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 2365,85 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) понесені судові витрати по оплаті автотоварознавчої експертизи в сумі 9060,96 грн.
Додатковим заочним рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 31 травня 2023 року (головуючий суддя Марченко Н.В. т.с. 1 а.с. 185, 189-190) заяву позивача від 22 травня 2023 року (т.с. 1 а.с. 183-184) у цій справі задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) понесені судові витрати по оплаті судового збору у сумі 1009,97 грн.
Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 25 серпня 2023 року (головуючий суддя Марченко Н.В. т.с. 2 а.с. 13-16) заяву ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 19 квітня 2023 року (т.с. 1 а.с. 198-202) у цій справі залишено без задоволення. Не погоджуючись із зазначеним заочним рішенням у цій справі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач  ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 у своїй апеляційній скарзі (т.с. 2 а.с. 17-23, 43-49) просив рішення суду першої інстанції скасувати, направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції. 
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В. та Подліянову Г.С. (т.с. 2 а.с. 36). Ухвалою апеляційного суду (т.с. 2 а.с. 104-105) провадження за вищезазначеною справою відкрито 28 листопада 2023 року, дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання (т.с. 2 а.с. 106). Оскільки, в силу вимог ст. 369 ч. 1 ЦПК України «Особливості розгляду в апеляційному порядку окремих категорій справ» апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 28 листопада 2018 року у справі № 761/11472/15-ц, який є обов`язковим для врахування загальними судами в силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України, вимога про відшкодування моральної шкоди, визначена у грошовому розмірі, є майновою вимогою. В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
22 листопада 2023 року Конституційний Суд України ухвалив рішення № 10-р(ІІ)/2023 у справі щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах. Так, КСУ визнав неконституційними пункти 1, 5 ч. 6 статті 19 Цивільного процесуального кодексу, які визначають, що малозначними справами є: 1 – справи, у яких ціна позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб – тобто, станом на 2023 рік 268400,00 грн.; 5 – справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує 250 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто, 671000,00 грн. Зокрема, КСУ зазначив, що установлення у процесуальному законі розміру ціни позову як критерію для віднесення справи до категорії малозначних має бути ґрунтовано на принципові домірності, що зобов?язує державу визначити в Кодексі такий розмір ціни позову, який не буде надмірним для обраної мети та не спотворить розуміння справи як малозначної для особи. Разом з тим, визначені розміри ціни позову як критерії віднесення справи до категорії малозначних у сумах 268400,00 грн. та 671000,00 грн. є не лише значними, а й перевищують установлені в законі розміри прожиткового мінімуму для працездатних осіб та мінімальної заробітної плати. Зокрема, визначений у пункті 1 ч. 6 статті 19 ЦПК розмір ціни позову перевищує 40 мінімальних заробітних плат та дорівнює 8 рокам одержання особою виплат у разі, якщо ці виплати дорівнюватимуть розміру прожиткового мінімуму. За пунктом 5 ціна позову перевищує 100 мінімальних заробітних плат та дорівнює 20 рокам одержання особою виплат у розмірі прожиткового мінімуму. Ці пункти утрачають чинність через 6 місяців із дня ухвалення КСУ цього Рішення, тобто, у травні 2024 року. До того часу Верховній Раді треба привести нормативне регулювання, установлене цими пунктами ЦПК у відповідність до Конституції та цього Рішення КСУ.
Позивач ОСОБА_1 подав апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача у цій справі (т.с. 2 а.с. 115193) та клопотання про долучення доказів (т.с. 2 а.с. 194-195).
Третя особа - ПАТ «НАСК «ОРАНТА» через свого представника подало апеляційному суду заяву – пояснення у цій справі (т.с. 2 а.с. 196-199), які просило апеляційний суд врахувати у цій справі та прийняти законне і обґрунтоване рішення, яке не впливає на обов`язки ПАТ «НАСК «ОРАНТА» (а.с. 101-107).
В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження. Проте, має відповідне навантаження судді-доповідача і колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень, та штат суддів апеляційного суду взагалі, крім того, суддя доповідача перебувала у період з 19.02.2024 року по 04.03.2024 року включно у відпустці (довідка т.с. 2 а.с. 205) та у період з 18.03.2024 року по 22.03.2024 року включно на курсах підвищення кваліфікації (довідка т.с. 2 а.с. 206).
Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні. Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Відповідно до ст. 258 ч. 1 ЦПК України судовими рішеннями є …рішення, постанови… За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.
Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій справі у повному обсязі, керувався ст.ст. 139, 141, 263-265, 268, 280-284, 288 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доведеності всіх позовних вимог позивача у цій справі.
Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.
Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України – питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду. 
Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.
Оскільки, судом першої інстанції було правильно встановлено, що 31.01.2022 року приблизно о 16 год 00 хв, в м. Запоріжжя по вул. Демократичній, біля АЗС WOG е/о 5, відповідач ОСОБА_2 керуючи автомобілем BMW 320, реєстраційний номер НОМЕР_3 , в порушення п.2.3 «б», п.12.1 ПДР України не встежив за дорожньою обстановкою та не зреагував на її зміну, не дотримався безпечної швидкості руху, не впорався із керуванням здійснивши виїзд на зустрічну смугу руху та скоїв зіткнення з автомобілем Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням позивача ОСОБА_1 . В результаті чого відбулося зіткнення автомобілів та був значно пошкоджений автомобіль Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_4 , належний позивачу.
Постановою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 12.08.2022 року у справі ЄУН №332/566/22 справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст.124 КупАП закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків притягнення до адміністративної відповідальності. Постановою Запорізького апеляційного суду від 16.01.2023 року вищезазначену постанову суду першої інстанції змінено та встановлено факт вчинення відповідачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП за вказаних вище обставин (т.с. 1 а.с. 8-22).
Таким чином, факт вчинення відповідачем дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої був пошкоджений транспортний засіб позивача був встановлений постановою суду у справі про адміністративне правопорушення, яка є обов`язковою для суду та не підлягає повторному доведенню в цивільному процесі в силу ч.6 ст.82 ЦПК України.
В подальшому 03.02.2022 року позивач звернувся до ПАТ «НАСК «ОРАНТА», з якою у відповідача був укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу. ПАТ «НАСК «ОРАНТА» 14.06.2022 року відповідно до положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та договору укладеного з відповідачем здійснило позивачу виплату страхового відшкодування за шкоду спричинену відповідачем в розмірі 130000,00 грн. Вказана обставина підтверджується випискою з банківського рахунку позивача за 14.06.2022 (т.с. 1 а.с. 23).
Проте, згідно із висновком експерта Запорізького відділення Дніпропетровського НДІСЕ за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи №153-22 від 29.06.2022 року (т.с. 1 а.с. 24-51) вартість відновлювального ремонту належного позивачу на праві власності автомобіля Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_4 , складає 338652,70 грн. (т.с. 1 а.с. 31). Отже різниця між фактичною шкодою та страховою виплатою (страховим відшкодуванням) становить 208652,70 грн. (338652,70 грн. -130000,00 грн.).
Згідно із змістом накладної № 1 від 31.01.2022 року, виданої ФОП ОСОБА_4 (свідоцтво про державну реєстрацію серії НОМЕР_5 від 18.02.2009 року), після ДТП автомобіль Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_4 був доставлений евакуатором до місця зберігання. Послуги евакуатора складають 1300,00 грн. (т.с. 1 а.с. 53).
Крім того, згідно із квитанціями №001901 від 04.05.2022 року, № 000651 від 09.06.2022 року, №002551 від 12.06.2022 року, №000590 від 03.08.2022 року, виданих ФОП  ОСОБА_5 , транспортний засіб позивача після ДТП протягом травня - серпня 2022 року зберігався на охоронюваній стоянці за адресою: м. Запоріжжя, вул. Олімпійська, 7-В. Вартість послуг стоянки складала 450,00 грн. щомісячно, а всього 1800,00 грн. (т.с. 1 а.с. 111-115).
Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з ч.1, ч.2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст.1188 ЦК України).
Відповідно до ч.3 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.
Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.
Ст. ст. 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст. 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.
Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі ст. 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
Оскільки вартість майнового збитку, завданого позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із відповідача, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням.
Аналогічні висновки викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19), від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19), від 15.10.2020 року у справі № 755/7666/19 (провадження №61-10010св20).
Таким чином, суд першої інстанції у цій справі дійшов правильного висновку, що відповідач має відшкодувати позивачу різницю між фактичною шкодою та страховою виплатою (страховим відшкодуванням) в розмірі 208652,70 грн. Крім того, останній має відшкодувати позивачу послуги евакуатора в розмірі 1300,00 грн. та послуги стоянки в розмірі 1800,00 грн.
Також, оскільки страхова виплата не покрила завдані позивачеві фактичні збитки в результаті ДТП, у відповідача виник обов`язок перед ним відшкодувати відповідну різницю з 14.06.2022 року, тобто дня коли страховик відповідача здійснив страхову виплату, однак її розмір не покрив шкоду в повному обсязі.
Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з ч.2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.
Завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.
За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.
Згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Ст. 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).
Отже, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2028 у справі № 686/21962/15-ц.
Таким чином, відповідач повинен сплатити позивачу суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Згідно із розрахунком розміру боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції, наданого позивачем, загальний розмір матеріальної шкоди з урахуванням інфляційних витрат становить 231963,84 грн. (208652,70 грн. + 23311,14 грн.). Підстави ставити під сумнів правильність такого розрахунку у суду першої інстанції у цій справі були відсутні. Згідно із розрахунком розміру відсотків від простроченої суми, наданого позивачем, розмір відсотків складає 4321,68 грн. Підстави ставити під сумнів правильність такого розрахунку позивача у суду першої інстанції у цій справі були відсутні.
Оцінюючи обґрунтованість заявленого позивачем розміру моральної шкоди, суд першої інстанції правильно виходив з такого.
Відповідно до ч.1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає серед іншого у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Згідно зі ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 №4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Суд першої інстанції правильно виходив з того, що належний позивачу автомобіль Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_4 , був його єдиним транспортом пересування (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні та стороною відповідача апеляційному суду не надані), та його пошкодження вплинуло на мобільність позивача, після втрати можливістю користуватися власним транспортним засобом позивач користувався послугами громадського транспорту, що потребувало очікувань на зупинках громадського транспорту, додаткових витрат власного часу на такі очікування, їзду в забитому людьми громадському транспорті. В певній мірі змінився усталий спосіб життя позивача, було необхідно займатися питаннями щодо евакуації пошкодженого автомобіля, його ремонту, потрібно було витрачання часу на поїздки до страхової компанії, на поїздки до експертної установи в результаті чого позивач відчував емоційний стрес та дискомфорт, отже відчував певні моральні страждання. Заявлений позивачем розмір моральної шкоди 20000,00 грн. відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, а тому підлягає у цій справі стягненню з відповідача.
Підстави для зменшення апеляційним судом у цій справі стягнутих за оскаржуваним рішенням з відповідача на користь позивача вищезазначених сум, у тому числі моральної шкоди, при вищевикладених правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставинах цієї справи відсутні.
Доводи апеляційної скарги відповідача  ОСОБА_2  в особі представника ОСОБА_3  дублюють доводи заперечень сторони відповідача проти позову позивача у цій справі у суді першої інстанції (заява сторони відповідача про перегляд вищезазначеного заочного рішення у цій справі - т.с. 1 а.с. 198-237), яким останній вже надав належну оцінку (ухвала суду першої інстанції від 25 серпня 2023 року про залишення без задоволення цієї заяви відповідача про перегляд вищезазначеного заочного рішення у цій справі т.с. 2 а.с. 12-16), з якою погоджується апеляційний суд.
Оскільки, ці доводи є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію відповідача у цій справі, яку він та його представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.
Суд першої інстанції на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному з`ясуванню обставин цієї справи. Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України. За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».
Так, суд першої інстанції правильно встановив, що саме фізична особа ОСОБА_2 в порядку ст. 1194 ЦК України є належним відповідачем у цій справі, як винна особа у вищезазначеній дорожньо-транспортній пригоді із використанням джерела підвищеної небезпеки (вищезазначеного автомобілю) при вищевикладених правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставинах цієї справи, враховуючи, що страхова компанія ПАТ «НСК «ОРАНТА» (третя особа у цій справі) вже виплатила потерпілому ОСОБА_1  (якому належить вищезазначений пошкоджений в ДТП автомобіль) страхове відшкодування в межах суми страхового ліміту 130000,00 грн. (поліс, копія т.с. 1 а.с. 12) у повному обсязі (ст. 82 ч. 1 ЦПК України), але цієї страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування завданої ОСОБА_2 шкоди ОСОБА_1 та має місце вищезазначена різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України). 
Підстави для звільнення від доказування відповідача ОСОБА_2 , передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні. Відповідач та його представник не надали суду першої інстанції у цій справі належних, допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень та, відповідно, у спростування позову позивача по суті позовних вимог у цій справі взагалі при розгляді останнім заяви відповідача про перегляд вищезазначеного заочного рішення (т.с. 1 а.с. 198-216).
Статус відповідача ОСОБА_2 (волонтер) та отримання ним у зв`язку із цим будь-якої подяки (копії т.с. 1 а.с. 203-209) не давав суду першої інстанції у цій справі підстав для звільнення останнього ( ОСОБА_2 ) від цивільної відповідальності за завдану ним з його вини у вищезазначеній дорожньо - транспортній пригоді вказану шкоду позивачу ОСОБА_1 чи зменшення розміру цієї шкоди в силу вимог ЦК України.
Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги відповідача.
Так, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасник справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України). В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Проте, докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦПК України, відповідачем апеляційному суду не надані.
У матеріали цієї справи на стадії апеляційного розгляду стороною відповідача апеляційному суду надані лише виписки із медичних карток відповідача (т.с. 32-34) та відомості з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків (т.с. 2 а.с. 35) і виключно в обґрунтування клопотань останньої щодо: 1) звільнення відповідача від сплати судового збору за подачу вищезазначеної апеляційної скарги у цій справі (клопотання в апеляційній скарзі сторони відповідача т.с. 2 а.с. 23, ухвала апеляційного суду від 28 листопада 2023 року, з урахуванням ухвали від 28 листопада 2023 року, про виправлення описки, про задоволення останнього т.с. 2 а.с. 104-105, 107) та 2) поновлення відповідачу строку на апеляційне оскарження вищезазначеного заочного рішення суду першої інстанції у цій справі (т.с. 2 а.с. 28-31).
Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення. В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення. Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.
Оскільки, хоча відповідач через свого представника у своїй апеляційній скарзі (т.с. 2 а.с. 20) й посилався на наявність у цій справі такої підстави для скасування вищезазначеного оскаржуваного заочного рішення суду першої інстанції як ст. 376 ч. 3 п. 3 ЦПК України (Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення) якщо: справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Проте, при цьому, апеляційним судом у цій справі наявності останньої не встановлено з таких підстав.
Оскільки, судом першої інстанції при вирішенні питання про відкриття провадження у цій справі на виконання вимог ЦПК України було правильно перевірено зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача ОСОБА_2  та останнє підтверджене органом державної реєстрації, а саме: з 23.08.2006 року по теперішній час саме за адресою:  АДРЕСА_2  (довідка від 02.03.2023 року т.с. 1 а.с. 88).
Саме за цією зареєстрованою у встановленому законом порядку адресою відповідача ОСОБА_2 суд першої інстанції й надсилав останньому рекомендованою поштою копії позову позивача, ухвали про відкриття провадження у цій справі та судові повістки на судові засідання 05.04.2023 року та 19.04.2023 року. Проте, конверти з останніми повернулися на адресу суду першої інстанції без вручення відповідачу з відмітками поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою» (т.с. 1 а.с. 139, 155). 
В силу вимог ст. 128 ч. 7 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається …фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку (п.2). 
Днем вручення судової повістки (ст. 128 ч. 8 п. 4 ЦПК України) є …день проставляння у поштовому повідомленні відмітки про …відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
В силу вимог ст. 131 ЦПК України (Обов`язок учасників судового процесу повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) та про причини неявки у судове засідання): - п. 1 - учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суду про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи,- п. 2 - якщо учасник судового процесу повідомляє суду номери телефонів і факсів, адресу електронної пошти або іншу аналогічну інформацію, він повинен поінформувати суд про їх зміну під час розгляду справи, положення частини першої цієї статті застосовуються також у разі відсутності заяви про зміну номерів телефонів і факсів, адреси електронної пошти, які учасник судового процесу повідомив суду; - п. 3 - учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Хоча, в силу вимог ст. 128 ч. 11 ЦПК України лише відповідач…., зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження … невідоме, …викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України…. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Проте, суд першої інстанції, враховуючи введення воєнного стану в Україні на час розгляду цієї справи судом першої інстанції та переміщення у зв`язку із цим фізичних осіб як в межах України та й за її межі, правильно у тому числі додатково повідомляв відповідача ОСОБА_2  на судові засідання 05.04.2023 року та 19.04.2023 року через оголошення на офіційному веб - сайті судової влади України (т.с. 1 а.с. 138, 146).
В силу вимог ст. 44 ч. 1 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Апеляційним судом встановлено, що відповідач  ОСОБА_2  був достовірно обізнаний про наявність у нього спору з ОСОБА_1 ще з 31.01.2022 року та, відповідно, цієї справи у суді першої інстанції, із ОСОБА_1 з приводу завданої з його ( ОСОБА_2 ) вини ним в ДТП 31.01.2022 року шкоди останньому, від сплати якої він - ОСОБА_2 у добровільному порядку ухиляється вже понад 2 (два) роки. Про це у тому числі свідчать такі дії з боку відповідача ОСОБА_2 та його представників:
-невизнання ОСОБА_2 своєї вини у вищезазначеній ДТП у Заводському районному суді м. Запоріжжя та призначення у зв`язку із цим автотехнічної експертизи при розгляді справи у справі ЄУН 332/566/22 відносно нього - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КпАП України (постанова суду від 12.08.2022 року у зв`язку із закінченням строків, передбачених ст. 38 КпАП України, копія т.с. 1 а.с. 8-11), 
-заперечення ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_6 на апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі ЄУН 332/566/22 відносно ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КпАП України, за результатами вищезазначеної ДТП (т.с. 1 а.с. 14, постанова Запорізького апеляційного суду від 16.01.2023 року про зміну постанови суду першої інстанції, вказання, що ОСОБА_2 саме вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КпАП України під час ДТП 31.01.2022 року т.с. 1 а.с. 12-22), 
-зміна ОСОБА_2 представника ОСОБА_6 на іншого представника, у тому числі ОСОБА_3 , яка може казати у зв`язку із цим про свою необізнаність про попередні спори та справи сторін у цій справі та наявність цієї цивільної справи у суді першої інстанції тощо,
- виїзд  ОСОБА_2  за межі України у США за «гуманітарним коридором» для українців 18.10.2022 року зі строком дозволу до 16.10.2024 року (інформація надана відповідачем вперше суду першої інстанції до його заяви про перегляд вищезазначеного заочного рішення у цій справі - т.с.1 а.с. 208), знаючи, що 14.06.2022 року його страхова компанія - ПАТ «НАСК «ОРАНТА» виплатила ОСОБА_7 лише частину завданої шкоди в межах ліміту, не повідомляючи свою страхову компанію чи потерпілу особу ОСОБА_1  про цей виїзд за межі України та зміну свого місця проживання (знаходження) тощо та неповідомлення про цей виїзд за межі України ОСОБА_2 також Запорізький апеляційний суд вже представником  ОСОБА_2  -  ОСОБА_6  при розгляді 16.01.2023 року вищезазначеної справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 у тому числі. Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні та стороною відповідача апеляційному суду не надані.
Тому, апеляційним судом встановлено, що правильно: - позивач ОСОБА_1 зазначав у своєму позові у лютому 2023 року у цій справі останню відому йому адресу відповідача ОСОБА_2 із справи про адміністративне правопорушення відносно останнього та матеріалів страхової компанії: АДРЕСА_2 (позовна заява т.с. 1 а.с. 1),- яка знайшла своє підтвердження у тому числі в суді першої інстанції (інформація відповідного органу державної реєстрації - т.с. 1 а.с. 88), - а суд першої інстанції повідомляв відповідача ОСОБА_2 про час і місце розгляду цієї справи при вищевикладених встановлених апеляційним судом обставинах, яке належним, оскільки узгоджується із всіма вищезазначеними вимогами ЦПК України.
При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги сторони відповідача не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України. Також, судом першої інстанції правильно, з додержанням вимог ЦПК України було вирішено оскаржуваним рішенням питання про розподіл судових витрат, пов`язаних із розміром цієї справи судом першої інстанції. За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни. Додаткове рішення суду першої інстанції у цій справі в апеляційному порядку не оскаржувалось і апеляційним судом не переглядалось. 
Крім того, в силу вимог ст. 141 ч. 1 ЦПК України в разі відмови відповідачу у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок позивача будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом. Крім того, апеляційним судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 апеляційним судом в силу його майнового стану в порядку задоволення його клопотання був звільнений від сплати судового збору при подачі ним вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду у цій справі (ухвала апеляційного суду т.с. 2 а.с. 104-105, 107).
Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Заочне рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 19 квітня 2023 року у цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Повний текст постанови апеляційним судом складений 28.03.2024 року.

Головуючий суддя	Суддя	Суддя	
Гончар М.С. 	Кочеткова І.В.	Подліянова Г.С.