ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2024 року
м. Хмельницький

Справа № 686/18644/23
Провадження № 22-ц/4820/162/24

Хмельницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Корніюк А.П. (суддя – доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І., секретар судового засідання Цугель А.О.
за участю позивача ОСОБА_1 , представника відповідача адвоката Величка В.І.
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/18644/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 жовтня 2023 року (суддя Карплюк О.І.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
Заслухавши доповідача, пояснення учасника справи та представника учасника справи, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись в липні 2023 року до суду із позовом ОСОБА_1 вказував, що 14.08.2020 між ним та ОСОБА_2 було укладено договір оренди майна з правом викупу, предметом якого є передача в строкове платне користування автомобіля Volkswagen, модель Golf, 1999 року випуску, д.р.н. НОМЕР_1 . Загальна сума виплати за автомобіль на момент укладення договору становила 216 000 грн, а розмір орендної плати – 9000 грн в місяць відповідно до умов договору. Позивач посилається на те, що наймач не виконував з 14.08.2020 умови зазначеного договору, відмовлявся повертати автомобіль після спливу терміну сплати коштів, а тому він був вимушений забрати транспортний засіб з викликом евакуатора по місцю знаходження майна і відновлювати технічну документацію на автомобіль, оскільки відповідач відмовився повертати ключі та документи від авто. Крім того, ОСОБА_1 вказує, що поніс витрати на ремонт автомобіля, який був в пошкодженому стані.
Тому, враховуючи вищевикладене та пункт 3 статті 611 ЦК України, ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача заборгованість за договором оренди у розмірі 503 148, 14 грн та витрати на ремонт автомобіля в розмірі 45 261 грн. 
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 жовтня 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором оренди в сумі 216 000 грн, три проценти річних від простроченої суми в розмірі 9338,30 грн, інфляційні втрати в розмірі 37745,40 грн та судовий збір в розмірі 2636,58 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з цим рішенням суду, ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, апелянт посилається на те, що пунктом 4.3 Договору оренди майна з правом викупу від 14 серпня 2020 року визначено, що орендна плата сплачується орендарем щомісячно в безготівковому порядку на розрахунковий рахунок орендодавця не пізніше 15 числа кожного місяця. Разом з тим, у пункті 5.1 договору вказано, що об`єкт, який орендується, вважається переданим в оренду з моменту підписання акту здачі-приймання. Проте, суд першої інстанції частково задовольняючи позов, залишив поза увагою те, що за договором оренди автомобіль, що є предметом договору, відповідачу не передавався, акт здачі-приймання, передбачений пунктом 5.1 договору не складався, а тому він не був і не міг бути наданий суду позивачем.
Оскільки позивач не виконав свій обов`язок передати відповідачу в оренду автомобіль, то відповідно у відповідача не виникло підстав вносити орендні платежі за договором, оскільки саме на підставі цього договору він автомобілем не користувався.
Також, апелянт звертає увагу суду на те, що через невеликий проміжок часу позивач надавав йому автомобіль виключно для користування за усною домовленістю, при цьому він кілька разів давав позивачу кошти за користуванням автомобілем знову ж таки на усну вимогу ОСОБА_1 , а використання автомобіля відбувалося не за договором оренди.
Зважаючи на викладене, ОСОБА_2 просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позову в повному обсязі. 
Відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 до апеляційного суду не надходив.
Представник апелянта ОСОБА_2 адвокат Величко В.І. підтримав апеляційну скаргу з підстав у ній наведених.
Позивач ОСОБА_1 проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просить оскаржуване рішення залишити без змін.
Апелянт ОСОБА_2 до суду не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. 
Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до частини першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно положень частин першої, другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення відповідає вимогам статті 263 ЦПК України. 
Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що 14 серпня 2020 року між орендодавцем ОСОБА_1 та орендарем ОСОБА_2 укладено Договір оренди майна з правом викупу (далі – Договір оренди), за яким орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування наступне майно: автомобіль марки Volkswagen, модель Golf, тип – загальний GENERAL легковий – загальний/CAR – GENERAL хетчбек – В/, колір – чорний/black, 1999 року випуску, № шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1896, зареєстрований ТСЦ 6841, дата першої реєстрації 20.03.2019, дата реєстрації 14.08.2020. За домовленістю сторін вартість майна, що орендується становить 135000 грн.
Згідно п. 3 Договору оренди термін оренди складає з 14.08.2020 по 14.08.2022 або з моменту прийняття об`єкта, що орендується.
Відповідно до п.4.1, 4.2, 4.3 Договору оренди розмір орендної плати за весь об`єкт, що орендується, у цілому складає 9000 грн за місяць. Загальна сума виплати за автомобіль становить 216 000 грн. Орендна плата сплачується орендарем щомісячно в безготівковому порядку на розрахунковий рахунок орендодавця не пізніше 15-го числа кожного місяця.   
Згідно п.5.1 Договору оренди об`єкт, що орендується вважається переданим в оренду з моменту підписання акту здачі-приймання. 
Майно, що орендується, переходить у власність орендаря, якщо він вніс орендодавцю належну йому орендну плату з вартості зданого на повний амортизаційний термін майна, або вніс орендодавцю орендні платежі з залишкової вартості майна, оренда якого згідно з договором припинена до завершення амортизаційного терміну (п.7.1 Договору оренди). 
16 березня 2023 року ОСОБА_1 направив претензію ОСОБА_2 , згідно якої орендодавець повідомив орендаря, що за Договором оренди станом на 16.03.2023 існує заборгованість у розмірі 216 000 грн та зазначив, що враховуючи, що орендна плата відповідачем жодного разу не сплачувалася, крім основної суми боргу за невиплату орендної плати нараховується неустойка; загальна сума боргу становить 477 624,43 грн, який орендодавець просив погасити протягом п`яти календарних днів з дня вручення претензії за відповідними реквізитами (а.с.19-22).
11 липня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до ВП №1 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області щодо неправомірних дій ОСОБА_2 , на що отримав 12.07.2023 відповідь про те, що в даному випадку вбачається цивільно-правові відносини, тому рекомендується звернутися до суду в прядку цивільного позову для вирішення даного питання по суті (а.с.9).
Також, позивачем долучено до позову копії: виписки про рух коштів по картці в АТ «Універсал Банк» клієнта ОСОБА_1 за період з 14.08.2020 по 11.07.2023 та виписки по надходженню по картці ОСОБА_3 в АТ КБ «Приватбанк» за період з 16.03.2023 по 16.07.2023, в яких відсутні відомості щодо здійснення будь-яких грошових операцій; рахунку на оплату послуг по ремонту автомобіля від 26.08.2022; рахунку-фактури №15/04 від 15.04.2022 по відновленню ключа при повній його втраті; квитанції від 13.04.2022 про купівлю дверної личинки; чеку №9088529 від 16.04.2022, призначення - перереєстрація колісних транспортних засобів усіх категорій з видачею свідоцтва про реєстрацію без зміни номерного знака; квитанції про сплату штрафу згідно постанови №1АВ03453215 від 22.11.2021 (1 а.с.10-17). 
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами був укладений договір оренди транспортного засобу з правом викупу від 14.08.2020, проте, отримавши автомобіль, відповідачем умови договору виконані не були, у зв`язку із чим наявні підстави для стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість за договором оренди з правом викупу від 14.08.2020 в розмірі 216 000 грн та згідно статті 625 ЦК України – три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 9338,30 грн і інфляційні втрати в розмірі 37745,40 грн. Відмовляючи в задоволені решти позовних вимог, суд виходив із відсутності законних підстав для їх задоволення. 
Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають норма матеріального та процесуального права.
Як визначає частина перша статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до частини другої статті 628 ЦК України, сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
За змістом частини першої статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до положень статей 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). 
Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.
Відповідно до частини першої статті 615 ЦК України, у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).
Згідно вимог статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.
Доказами, відповідно до статті 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, згідно до статті 79 ЦПК України.
Положеннями статті 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Висновки суду узгоджуються із матеріалами справи.
Судова колегія вважає, що не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що автомобіль за договором оренди ОСОБА_1 . ОСОБА_2 не передавався, про що свідчить відсутність акту здачі-приймання. 
Так, згідно пункту 5.1 Договору оренди об`єкт, що орендується, вважається переданим в оренду з моменту підписання акту здачі-приймання.
Разом з тим, системний аналіз матеріалів справи дає підстави для висновку, що ОСОБА_2 визнає факт отримання та користування автомобілем марки Volkswagen, реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_1 , про що він підтвердив в апеляційній скарзі та цей факт визнано представником відповідача в суді апеляційної інстанції. 
Голослівним є посилання апелянта на те, що ОСОБА_1 після укладення договору оренди усно повідомив його про відсутність у нього наміру передавати автомобіль у власність ОСОБА_2 і не буде передавати автомобіль шляхом складення акту здачі - приймання, адже доказів на підтвердження вищевказаних обставин відповідачем в порушення вимог частини першої статті 81 ЦПК України надано не було та судом першої інстанції було встановлено, що автомобіль передано ОСОБА_2 , останній ним користувався і не вчиняв будь – яких дій на розірвання договору оренди з правом викупу автомобіля від 14.08.2020.
Водночас, колегія суддів зауважує, що належних та допустимих доказів того, що транспортний засіб марки Volkswagen, реєстраційний номер НОМЕР_1 , було передано позивачем відповідачу на інших умовах, ніж договір оренди з правом викупу від 14.08.2020, а також, що ОСОБА_2 сплачував позивачу кошти за користуванням цим автомобілем, відповідачем надано не було, а кожна сторона несе ризики настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).
Вирішуючи спір, суд правильно визначив характер спірних правовідносин та норми матеріального права, що підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, що відповідає вимогам матеріального та процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.
       Згідно зі статтею 141 ЦПК України судові витрати у зв`язку з переглядом судового рішення перерозподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 – 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 жовтня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повне судове рішення складено 25 січня 2024 року.

Судді                                          А.П. Корніюк

                                                І.В. П`єнта

О.І. Талалай