КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа №372/235/23                                                                             Головуючий у суді І інстанції: Потабенко Л.В.
провадження №22-ц/824/5738/2024                                                        Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
12 березня 2024 року                                                                                       м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
Головуючого судді: Сушко Л.П.,
суддів: Гаращенка Д.Р., Олійника В.І., 
секретар судового засідання: Максимук Л.С.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Пухальської Ірини Станіславівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 10 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сибіга Сабріна Еглерівна про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У січні 2023 року позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою. 
В обґрунтування своїх позовних вимог зазначав, що 12.07.2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1 та договір купівлі-продажу земельної ділянки № НОМЕР_1 площею 0,1428 га розташованої за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер 3223186800:05:003:0068. 
Дійсність договору купівлі-продажу житлового будинку було оскаржено позивачем до Обухівського районного суду Київської області у 2020 році шляхом подання позову про визнання даного договору недійсним. 
Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 22.12.2021 року залишеним в силі постановою Касаційного цивільного суду у складі ВС від 14.12.2022 року, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сибігою С.Е., зареєстрований в реєстрі за №766, укладений 12.07.2019 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . 
Разом з тим, на момент звернення до суду з позовом позивачу не було відомо про укладення відповідачами також договору купівлі-продажу земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок. Як зазначає позивач договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1428 га розташованої за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер 3223186800:05:003:0068 є недійсним, оскільки 27.09.2019 року ухвалою Деснянського районного суду міста Києва, було відкрито провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди та задоволено заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на будинок, що належав ОСОБА_1 .. Зважаючи на те, що оспорюваний правочин був укладений під час арешту будинку, позивач просить визнати його недійсним.
Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 10 жовтня 2023 року позов задоволено.
Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,1428 га. розташованої за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер 3223186800:05:003:0068, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сибігою С.Е. зареєстрований в реєстрі за №767, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .
Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень(з відкритим розділом), індексний номер 47763223 від 12.07.2019 року про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на земельну ділянку, площею 0,1428 га розташованої за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер 3223186800:05:003:0068, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сибігою С.Е..
Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір в розмірі по 1073,60 грн з кожного.
Не погодившись з вказаним судовим рішенням, адвокат Пухальська Ірина Станіславівна, яка діє в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила його скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.
Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що ОСОБА_1 не було відомо про арешт житлового будинку на підставі ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 27.05.2019 року по справі № 754/7728/19, оскільки про наявність вказаного судового провадження ОСОБА_1 стало відомо лише 12.09.2019 року після отримання на пошті позовної заяви з додатками і судової повістки про виклик в судове засідання на 22.10.2019 року на 10 год. 30 хв.. Зазначені документи ОСОБА_1 були направлені Деснянським районним судом м. Києва 13.08.2019 року про що свідчить штемпель відділення зв`язку Укрпошти на конверті. Вказував, що вказаний доказ досліджувався судами при розгляді справи № 372/437/20 в суді апеляційної інстанції у постанові від 04.07.2022 року.
Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги вказувала, що на момент вчинення оспорюваного правочину на земельну ділянку у межах розгляду справи № 754/7728/19 арешт не накладався, будь-які обтяження на неї також були відсутні.
Доводи апеляційної скарги обгрунтовані також тим, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, оскільки з оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції застосував до спірних правовідносин лише загальні засади судочинства, передбачені ч.2, 3 ст. 13 ЦК України, та не вказав на підставі якої спеціальної норми, зокрема, ст. 228 чи ст. 234 ЦК України суд визнав оспорюваний правочин недійсним.
Представник апелянта вважає, що позивач не довів ту обставину, що договір купівлі- продажу земельної ділянки, укладений між відповідачами, є фіктивним та, укладаючи його, сторони діяли без наміру створення відповідних правових наслідків.
19 лютого 2024 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника позивача - адвоката Навальнєва Олександра Юрійовича, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Вважає, що судом першої інстанції повністю з`ясовано та встановлено обставини, що мають значення для справи, висновки викладені у рішенні суду першої інстанції, відповідають обставинам справи, а суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального та процесуального права.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Вирішуючи даний спір та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що відповідач ОСОБА_1 був обізнаний про наявність спору між ним та позивачем щодо стягнення коштів, а постанова державного виконавця направлялась боржнику. ОСОБА_1 який відчужив земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_3 після пред`явлення до нього позову про стягнення заборгованості та наявності ухвали про арешт майна, діяв очевидно недобросовісно, його дії щодо укладення договору купівлі-продажу вчинені з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок зобов`язань шляхом стягнення грошових коштів. Тому суд першої інстанції вважав за необхідне скасувати рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, оскільки оспорюваний договір не створив жодних юридичних наслідків.
Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.
Відповідно до частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені у статті 203 ЦК України.
Презумпція правомірності правочину встановлена статтею 204 ЦК України, відповідно до положень якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Відповідно до ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.
Встановлено, що ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 27.05.2019 року по цивільній справі №754/7728/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди, були вжиті заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на будинок за адресою: АДРЕСА_1 , власник ОСОБА_1 ..
31.05.2019 року постановою Деснянського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві ВП НОМЕР_2 накладено арешт на майно на підставі ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 27.05.2019 року, на житловий будинок АДРЕСА_1 , боржник ОСОБА_1 . Копія постанови направлена сторонам виконавчого провадження.
12.07.2019 року між ОСОБА_1 (продавець) та ОСОБА_3 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 3223186800:05:003:0068, за ціною 512 400 грн. Відповідно до п.п.7-9 вказаного договору, продавець гарантує, що житловий будинок до моменту укладання цього договору зокрема під забороною (арештом), обтяженням не перебуває, судового спору щодо нього немає. Згідно даних Державного реєстру речових право на нерухоме майно, за результатами пошуку інформації про зареєстровані речові права, їх обтяження на об`єкт нерухомого майна, інформація про обтяження, іпотеки, інші речові права стосовно житлового будинку відсутня, що підтверджено відповідними інформаційними довідками. Вказаний правочин був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сибігою С.Е, та зареєстровано в реєстрі за №767.
Як вбачається з витягів із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 12.07.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу був зареєстрований договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , власник ОСОБА_3 .
Також відповідно до витягів із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, встановлено, що 12.07.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу був зареєстрований договір купівлі-продажу земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 3223186800:05:003:0068, власник ОСОБА_3 .
В висновку Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації від 16.12.2019 року визначено, що перевіривши відомості Державного реєстру прав встановлено, що державним реєстратором Габарчуком О.О. не встановлено підстав для припинення запису про обтяження №47737289. Також державним реєстратором не було долучено документи для проведення реєстраційних дій шляхом сканування та розміщення їх у Державному реєстрі прав.
16.01.2020 року Міністерством юстиції України винесено наказ №147/5, яким скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, від 11.07.2019 №47737289, прийняте державним реєстратором Камінь-Каширського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Волинській області Гарбачуком О.О..
Постановою Київського апеляційного суду від 19.05.2021 року у справі № 754/7728/19, рішення Деснянського районного суду міста Києва від 07.12.2020 року скасовано, ухвалено по справі нове рішення по часткове задоволення позову, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 за договором поставки збитки у розмірі 2459312 грн, неустойку у розмірі 27436,80 грн, моральну шкоду 10 000 грн, судовий збір 11879,65 грн.
Відповідно до витягу з ЄРДР від 22.12.2019 року, Печерським УП ГУ НП у м. Києві зареєстровано кримінальне провадження № 12019100060005622, що 12.07.2019 року невстановлена особа, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 на підставі підроблених документів провела незаконні реєстраційні дії з майном на яке було накладено арешт.
Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 22.12.2021 року, по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сибіга Сабріна Еглерівна, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сибіга Сабріна Еглерівна, задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сибігою С.Е., зареєстрований в реєстрі за №766, укладений 12.07.2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 47763223 від 12.07.2019 року про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на будинок АДРЕСА_1 , вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сибігою С.Е., номер запису про право власності 32378777.
Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 22.12.2021 року у справі № 372/437/20, залишеним в силі постановою Верховного Суду від 14.12.2022 року позов ОСОБА_2 задоволено, визнано недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сибігою С.Е., зареєстрований в реєстрі за №766, укладений 12.07.2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , а також скасовано рішення про державну реєстрацію права власності на будинок за ОСОБА_3 .
Постановою Верховного Суду від 14.12.2022 року у справі № 372/437/20 встановлено: «суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що дії ОСОБА_1 щодо укладення договору купівлі-продажу вчинені з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок зобов`язань шляхом стягнення грошових коштів. Дії відповідачів свідчать про недобросовісну поведінку, спрямовану на позбавлення позивача в майбутньому законних прав на виконання рішення суду про стягнення заборгованості за рахунок належного позичальнику нерухомого майна, а тому договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , слід визнати недійсним на підставі ст. 234 ЦК України».
Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень (постанова КЦС ВС від 19.12.2019 в справі №520/11429/17).
При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.12.2019 в справі №916/1041/17).
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку задовольняючи позовні вимоги, оскільки відповідач ОСОБА_1 діяв недобросовісно, здійснивши відчуження належного йому земельної ділянки у незаконний спосіб, знаючи про наявність невиконаних грошових зобов`язань перед позивачем, заборони на розпорядження земельною ділянкою та про наявність судового спору між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з ціною позову у розмірі 5 161 302 грн.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не було відомо про арешт житлового будинку на підставі ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 27.05.2019 року по справі № 754/7728/19, оскільки про наявність вказаного судового провадження ОСОБА_1 стало відомо лише 12.09.2019 року після отримання на пошті позовної заяви з додатками і судової повістки про виклик в судове засідання на 22.10.2019 року на 10 год. 30 хв., суд апеляційної інстанції відхиляє, з огляду на наступне.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 11.07.2019 року внаслідок незаконного внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно припинено арешту на оспорювану земельну ділянку. Наступного дня, 12.07.2019 року відповідач ОСОБА_1 відчужив земельну ділянку.
Між тим, в матеріалах справи міститься копія договору купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,1428 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 3223186800:05:003:0068 від 12.07.2019 року, в пункті 1.4 якого зазначено що висновок про вартість об`єкта оцінки зроблений ТОВ «Оціночна компанія «Ренесанс» 09.07.2019 року, тобто за три дні до укладення оскаржуваного договору купівлі-продажу і за два дні до незаконного зняття арешту з будинку. Слід зазначити, що на момент виготовлення висновку про вартість об`єкта оцінки існували обтяження на житловий будинок АДРЕСА_1 , накладені ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 27.05.2019 року.
Крім того, судом першої інстанції було вірно встановлено, що ОСОБА_1 було відомо про перебування у провадженні Деснянського районного суду м. Києва справи № 754/7728/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди.
Суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідач, як свідома людина, при укладенні оскаржуваного правочину, мав керуватися законом, поводити себе добросовісно і розумно, однак вище вказані обставини свідчать про недобросовісну поведінку відповідача ОСОБА_1 ..
Доводи апеляційної скарги про те, постановою Київського апеляційного суду від 04.07.2022 року у справі 372/437/20, вказано на помилковість висновків суду першої інстанції щодо обізнаності ОСОБА_1 про наявність спору між ним та ОСОБА_2 щодо стягнення коштів, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки скаржником не враховано, що постановою Верховного Суду від 14.12.2022 року у справі № 372/437/20 вказану постанову апеляційного суду від 04.07.2022 року скасовано, рішення Обухівського районного суду Київської області від 22.12.2021 року залишено в силі.
Доводи апеляційної скарги про те, що на момент вчинення оспорюваного правочину на земельну ділянку у межах розгляду справи № 754/7728/19 арешт не накладався, будь-які обтяження на неї також були відсутні, суд апеляційної інстанції відхиляє як безпідставні, оскільки 16.01.2020 року Міністерством юстиції України винесено наказ №147/5, яким скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, від 11.07.2019 №47737289, прийняте державним реєстратором Камінь-Каширського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Волинській області Гарбачуком О.О. (а.с. 125 том 1).
Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не довів ту обставину, що договір купівлі- продажу земельної ділянки, укладений між відповідачами, є фіктивним та, укладаючи його, сторони діяли без наміру створення відповідних правових наслідків, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки зібрані в матеріалах справи докази вказують на недобросовісну поведінку відповідача під час вчинення оскаржуваного правочину.
В обранні варіанта добросовісної поведінки боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника повинна відповідати критеріям розумності, що передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор вправі розраховувати, що усі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Тому усі боржники мають на меті добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення прав та правомірних інтересів кредитора.
Цивільно-правовий договір не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі № 405/1820/17 (провадження № 61-2761св19).
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що майнові права позивача були порушені відповідачами.
З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог та вірно застосував до правовідносин що виникли між сторонами положення ст.ст. 203, 234 ЦК України.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі. 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу адвоката Пухальської Ірини Станіславівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Обухівського районного суду Київської області від 10 жовтня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови. 
Повний текст постанови складено «14» березня 2024 року.

Головуючий суддя                                                                 Л.П. Сушко

Судді                                                                                       Д.Р. Гаращенко

                                                                                                 В.І. Олійник